Номер провадження 2/754/442/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Микитюк А.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника 3-особи: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Київська державна нотаріальна контора № 15, ОСОБА_3 про визнання недійсним з моменту укладення договору дарування Ѕ частки квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київська державна нотаріальна контора № 15, про визнання недійсним з моменту укладення Договір дарування квартири від 11.11.2011 р. № 7-2941 Ѕ частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м., за реєстраційним номером майна № 34998719, який укладено між ОСОБА_1 та неповнолітньою ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_3 .. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 19 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 13 643, 00 доларів США зі сплатою 13% річних з датою остаточного погашення - 19 квітня 2014 року. Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії Кредитного договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4 Кредитного договору відбувається з 1 по 19 число кожного місяця, наступного за тим, і які були нараховані проценти. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, відповідач в свою чергу не дотримувався умов кредитного договору щодо погашення суми боргу згідно з встановленим графіком. Таким чином, станом на 18.11.2010 року у ОСОБА_1 існувала заборгованість перед Банком по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені в розмірі 15 227, 94 доларів США (що за курсом НБУ становила станом на день розрахунку заборгованості 121 384, 95 грн.)

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2011 року у справі № 2-2573/11 було задоволено позов ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 120 874 (сто алпять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 83 коп. На даний час рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2011 у справі № 2- 2573/11 не виконане. Водночас, в ході виконавчого провадження 24.06.2019 позивач дізнався про укладення договору дарування від 11.11.2011 р. у відповідності до якого ОСОБА_1 була подарована неповнолітній доньці ОСОБА_1 частка Ѕ квартири по АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом оскільки вважає що відповідач з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань відчужив квартиру, яка перебувала в нього на праві власності, а саме, 11.11.2011 уклав фіктивний договір дарування № 7-2941 у відповідності до якого передав безоплатно неповнолітній ОСОБА_1 (дочці) Ѕ частку квартири.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.01.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні.

Відповідно до ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 27.05.2020 року було закінчено підготовчий розгляд та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 31.03.2021 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 ..

Представник позивача у судове засідання 09.09.2021 не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином, на електронну адресу суду 09.09.2021 надійшла заява про здійснення розгляну справи у відсутності представника та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач у судовому засіданні заперечував, щодо вимог позовної заяви, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, вказував на той факт, що в порядку виконання рішення суду він передав автомобіль первісному кредитору і цей автомобіль було реалізовано в рамках виконавчого провадження і частково погашено борг. Крім того, вказав що з вимог позивача вбачається, що в розмірі заборгованості, за яким у позивача виникло право вимоги не враховано погашену частку від реалізації транспортного засобу.Також, зі змісту відзиву, який надійшов на адресу суду 18.02.2020 року, просив застосувати строки позовної давності, обґрунтовуючи клопотання тим, що позивач міг дізнатися про порушення його прав ще в 2011-2012 р.р., в той час пояснень з яких причин позивач був позбавлений можливості дізнатись про спірний правочин раніше 2016 року позовна заява не містить.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 заперечував щодо вимог позовної заяви, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 24.05.2021 року, зі змісту поданого відзиву зазначено, що позивач у своїй позовній заяві упускає той факт, що відповідачем погашалась виникла заборгованість, після отримання рішення суду відповідач передав автомобіль первісному кредитору і цей автомобіль було реалізовано в рамках виконавчого провадження. На даний час, відповідач має бажання погасити заборгованість, однак не може досягти згоди, щодо її розміру та порядку сплати. Поміж того, слід врахувати, що відповідач та третя особа перебували в зареєстрованому шлюбі, спірний договір дарування був укладений в інтересах їх спільної неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За усною домовленістю сторони узгодили, що відповідач дарує своїй дочці ОСОБА_1 Ѕ частку квартири по АДРЕСА_1 , для спільного проживання неповнолітньої дитини та матері, в той час ОСОБА_3 зобов`язалась не звертатись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів.

Представник третьої особи: Київської державної нотаріальної контори № 15 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином, в ході розгляду справи подав заяву про здійснення розгляду справи у відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

19 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 13 643, 00 доларів США зі сплатою 13% річних з датою остаточного погашення 19 квітня 2014 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2011 року у справі № 2- 2573/11 було задоволено позовом ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 120 874, 83 грн.

На виконання вищевказаного рішення, Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 04.08.2011 р, за № 2-2573/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 19.04.2007 року.

20 квітня 2012 року між AT «УкрСибБанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір Факторингу № 05/12, за яким право вимоги кредитної заборгованості AT «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 19.04.2007 р., відступлені ТОВ «Кредекс Фінанс».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року у справі № 757/3658/13-ц було проведено заміну стягувача з «УкрСибБанк» його правонаступником ТОВ «Кредекс Фінанс» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва у справі № 2- 2573/2011.

Протоколом № 01/08-2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01 серпня 2018 року перейменовано ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал».

В рамках виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2011 року у справі № 2- 2573/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляр Я.А., на підставі чого 20.06.2019 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 59392184 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості.

Підставою для звернення до суду з позовом слугувало те, що в ході виконавчого провадження 24.06.2019 позивачу стало відомо з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, про укладення договору дарування від 11.11.2011 р. за № 7-2941 у відповідності до якого ОСОБА_1 подарував своїй дочці ОСОБА_1 Ѕ частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з вищевказаної інформаційної довідки, запит ТОВ «Вердикт Капітал» було здійснено 24.06.2019 року. Як свідчить в своїх поясненнях представник позивача саме з 24.06.2019 сторона позивача дізналась про порушення своїх прав, доказів на спростування даної обставини суду не надано, а відтак суд дійшов висновку, що позовна заява подана в межах строків позовної давності.

Так, 11.11.2011 року між ОСОБА_1 (дарувальником) та ОСОБА_3 , яка діяла від імені своєї малолітньої доньки - ОСОБА_1 (обдарована), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , було укладено договір дарування на Ѕ частину квартири посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Пушняк М.О., згідно якого «дарувальник» перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, попередньо ознайомлений нотаріусом з вимогами цивільного законодавства, передав безоплатно «обдарованій» у дарунок Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відчужувана Ѕ частина квартири належить «дарувальнику» на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві держадміністрації від 19.02.2004 року.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 (відповідач) та ОСОБА_1 (третя особа) перебували в зареєстрованому шлюбі, з наданих пояснень вбачається, що спірний договір дарування був укладений в інтересах їх спільної неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За усною домовленістю сторони узгодили, що відповідач дарує своїй дочці ОСОБА_1 Ѕ частку квартири по АДРЕСА_1 , для спільного проживання неповнолітньої дитини та матері, в той час ОСОБА_3 зобов`язалась не звертатись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів.

Відповідно до копії акту № 22 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного 19.05.2021, ОСОБА_3 разом зі своєю дочкою ОСОБА_4 , 2011 року народження, з липня 2010 року проживають по АДРЕСА_1 .

На момент укладення спірного договору жодних обтяжень на відповідне майно не існувало та не було зареєстровано. Цей факт було перевірено нотаріусом під час посвідчення договору.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до вимог ст.717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину

В постанові по справі № 369/11268/16-ц від 03.07.2019 Велика Палата Верховного Суду вказує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду і знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В ході судового розгляду було встановлено, що на час укладення спірного договору, предмет дарування не знаходився в заставі та не перебував під обтяженням зареєстрованим на користь стягувача. Щодо предмету дарування відсутні будь-які судові рішення щодо звернення стягнення, при цьому наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідачем перед позивачем не є безумовною підставою для обмеження розпорядження належним йому нерухомим майном. ТОВ «Вердикт Капітал» не мав на момент укладення спірних договорів жодних прав на нерухоме майно, яке було предметом дарування, а відтак оспорюваним договором дарування жодним чином не порушені права товариства. В той час, відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва № 2-2573/11, грошове зобов`язання перед ПАТ «Укрсиббанк» було забезпечене відповідачем, шляхом укладення договору застави транспортного засобу № 0.

Разом з тим, Договір дарування укладений між ОСОБА_1 (дарувальником) та ОСОБА_3 , яка діяла від імені своєї малолітньої доньки - ОСОБА_1 (обдарованою) спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, воля обох сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, матеріалами справи підтверджується той факт, що шлюб між подружжям було розірвано, при цьому ОСОБА_3 разом з малолітньою донькою ОСОБА_4 , 2011 р.н., користаються вказаною квартирою, проживають в ній, а відтак з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що спірний договір дарування від 11.11.2011 нерухомого майна не може вважатись фіктивним в силу приписів ЦК України, та не може бути визнаний недійсним, з підстав зазначених в позові.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 234, 717, 719 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 178, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Київська державна нотаріальна контора № 15, ОСОБА_3 про визнання недійсним з моменту укладення договору дарування Ѕ частки квартири - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.09.2021.

Суддя: