Номер провадження: 22-ц/813/2373/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/19128/14-ц

Провадження номер: 22-ц/813/2373/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Янковської Ю.Л.

учасники справи:

-позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є -

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт»,

-відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси ухвалене у складі судді Сегеди О.М. 27 жовтня 2016 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року в сумі 117 367 доларів 03 цента США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 520 039,89 грн., з яких: - кредитна заборгованість - 92811,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1202011,96 грн.; - заборгованість по процентам 24555,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 318027,93 грн.; -заборгованість по сплаті пені за порушення терміні повернення кредиту та сплату процентів за кредит - 48949,96 грн..

Також Банк просить стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовій збір в сумі - 3654 грн. 00 коп..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 17 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у розмірі - 100 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 12,40 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - 17 січня 2029 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 17 січня 2008 року № 173362, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком як солідарний боржник за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, а відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобов`язань (Т. 1, а. с. 1 - 4).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У березні 2015 року ОСОБА_2 , не визнавши первісний позов Банку, звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» не укладався та ним не підписувався. Тому, як за його думкою, він є недійсним. Посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», недійсним (Т. 1, а. с. 97 - 99).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року в сумі 117 367 (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят сім) доларів 03 цента США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1520039,89 грн., з яких: - кредитна заборгованість - 92811,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1202011,96 грн.; - заборгованість по процентам 24555,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 318027,93 грн.; - заборгованість по сплаті пені за порушення терміні повернення кредиту та сплату процентів за кредит - 48949,96 грн..

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовій збір в сумі 3 654 грн. 00 коп..

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором від 17 січня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року виникла заявлена банком заборгованість, яку необхідно стягнути на користь банку з боржника та поручителя в солідарному порядку.

При цьому, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про те, що він не підписував спірний договір поруки є недоведеними (Т. 2, а. с. 110 - 113).

2.4 Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року в частині стягнення з позичальника ОСОБА_2 заборгованості у солідарному порядку і судових витрат, відмови у зустрічному позові, скасовано.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки від 17 січня 2008 року № 173362 між АКІБ (правонаступник ПАТ) «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 .

Відмовлено у позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 17 січня 2008 року № 0 і договором поруки від 17 січня 2008 року № 173362.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги на підставі частини четвертої статті 61 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) преюдиційних обставин, встановлених постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року, прийнятою у кримінальній справі №1522/22026/12 щодо працівників АКІБ «УкрСиббанк».

Взявши до уваги обставини, встановлені у вказаній постанові, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 при оформленні і видачі кредиту на ім`я ОСОБА_1 у січні 2008 року у відділені банку присутнім не був і відповідно своєї згоди на оформлення та видачу кредиту саме на ім`я ОСОБА_1 , як поручитель, не давав. Тому, спірний договір не відповідає його внутрішній волі (Т. 2, а. с. 169 - 172).

2.5 Короткий зміст постанови Верховного суду

Постановою Верховного суду від 02 жовтня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково.

Скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний суд звернув увагу на те, що апеляційний суд, пославшись на обставини, встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року, прийнятою у кримінальній справі №1522/22026/12, як на преюдиційні, не звернув уваги на те, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року, такими могли бути тільки обставини, встановлені саме у вироку або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення. Інші, прийняті у рамках кримінальної справи судові рішення (як у даному випадку постанова про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності), повинні були оцінюватися судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України 2004 року, тобто у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Апеляційним судом не було надано належної правової оцінки запереченням банку про те, що судово-почеркознавчою експертизою, проведеною у рамках вказаної кримінальної справи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , який здійснений на договорі поруки від 17 січня 2008 року № 173362, розташований на сторінці 33 кредитної справи на ім`я ОСОБА_1 , за кредитним договором від 17 січня 2008 року № 0, вірогідно зроблений ОСОБА_2 , а також тому, що сам по собі факт не знаходження останнього у приміщенні банку 17 січня 2008 року, не може достовірно свідчити про те, що він не підписував спірний договір поруки та не мав волевиявлення на його укладення.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не встановив усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, правовідносин, які склалися між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до них, не перевірив належно доводів сторін та помилково, на підставі частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року, визнав преюдиційними факти, які повинні були розглядатися на рівні з іншими доказами у справі, дійшовши передчасного та необґрунтованого належно висновку про скасування рішення районного суду в частині позовних вимог банку до поручителя, а також щодо зустрічного позову ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 223 - 228).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги після перегляду справи Верховним судом

Під час нового апеляційного розгляду справи з`ясовано, що ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , задовольнити. Визнати недійсним договір поруки №173362 від 17.01.2008 року, укладений між ним та Банком.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що 1) суд у своєму рішенні посилався на висновок почеркознавчої експертизи, яка була проведена в рамках кримінальної справи. Експерт при вирішенні вказаного питання не зміг дати чітку відповідь, а лише висловив свої припущення, що підпис від імені ОСОБА_2 в договорі поруки був виконаний саме ним; 2) судом не в повній мірі досліджений вирок та постанова Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року по кримінальній справі про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що призвело до помилкових висновків щодо фактичних обставин справи; 3) при укладені договору поруки №17332 від 17.01.2008 року ОСОБА_2 не був присутній та згоди на оформлення на його ім`я поруки по кредиту на ім`я ОСОБА_1 не надавав; 4) судом не було з`ясовано яким чином квартира, яка є предметом застави та забезпечувала виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, була відчужена на користь третіх осіб, і за яких обставин з вказаної квартири було знято усі обтяження. Якщо банком було реалізовано предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором то на теперішній час здійснюється подвійне стягнення коштів за одним і тим же договором; 5) позивачем за первісним позовом не було надано жодних доказів того, що грошові кошти за кредитним договором №0 від 17.01.2008 року взагалі були отримані ОСОБА_1 , а не іншими підставними особами. Витребуванні відповідні докази в суді першої інстанції на вимогу суду не були надані (Т. 2, а. с. 120 124).

2.8 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

2.9 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) за весь час розгляду справи ОСОБА_1 судові повістки не отримувала. Повернення судової повістки за «закінченням терміну зберігання» не є належним сповіщенням. Всі судові рішення були отриманні з Єдиного державного реєстру судових рішень.; 2) суд першої інстанції не взяв до уваги вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року, яким було засуджено ОСОБА_3 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а ОСОБА_5 по ч. 3 ст. 190 КК України і вказані особи не звільнялись від відповідальності за вчинення цих злочинів у зв`язку зі збігом строку давності; 3) судом не було взято до уваги обставини завдання шкоди винною особою ОСОБА_3 у результаті його злочинних дій, саме через його незаконні дії і утворилась заборгованість за кредитним договором. Отже, у Банку, як у постраждалої особи, виникло право на відшкодування завданої шкоди у розмірі - 505 000 грн. саме з винної особи ОСОБА_3 . У рамках кримінального провадження банк звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_3 , який було залишено без розгляду. Однак, банк не позбавлений права звернення з позовом до суду в рамках цивільного судочинства; 4) вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року було встановлено та доведено вину ОСОБА_3 у заволодінні ним кредитними коштами у результаті укладення ним Договору про надання споживчого кредиту №0 від 17.01.2008 року, який суперечить інтересам самого Банку, що спричинило тяжкі наслідки. Вказані обставини є беззаперечним доказом наявності вини вказаної особи в укладенні договору, який порушує публічний порядок. Отже, вказаний договір споживчого кредиту є нікчемним. Банк мав право звернутись до суду із позовною заявою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а не з позовом про стягнення грошових коштів. Тому, банком було обрано невірний спосіб захисту; 5) суд першої інстанції не дослідив обставину того, чи отримував взагалі ОСОБА_1 кредитні кошти, яким чином були використанні кредитні кошти, адже у самому договорі було зазначено, що кошти надаються на придбання квартири. Та можливо до кредитного договору було укладено іпотечний договір та Банк можливо скористався правом на звернення стягнення на предмет іпотеки; 6) судом першої інстанції не було з`ясовано та не досліджувалось питання щодо підписання кредитного договору ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 11 - 19).

2.10 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.10.2019 року матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 року, після скасування Верховним Судом рішення апеляційного суду Одеської області від 23.03.2017 року, прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.02.2020 року на 15:15 год. (Т. 2, а. с. 231 - 232).

23.01.2020 року надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року (Т. 3, а. с. 11 - 19).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху (Т. 3, а. с. 25- 26).

31.01.2021 року надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги від адвоката Лета М.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 28 - 29).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.02.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року (Т. 3, а. с. 38 - 40).

20.05.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Украфінанстандарт» надійшла заява про залучення до справи у якості правонаступника позивача - Акціонерного товариства «УкрСиббанк». Вказана заява обгрунтована тим, що 13.02.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт» було укладено Договір факторингу №104, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Укфінанстандарт».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» до участі у справі в якості правонаступника Акціонерного товариства «УкрСиббанк».

У судовому засіданні адвокат Серек-Басан Юрій Валерійович, діючий від імені ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та адвокат Лета Марія Анатоліївна просили апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ПАТ «Укрсиббанк», як правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» за всіма правами та обов`язками, є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки ( т.1 а.с.43-47).

17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 17 січня 2008 року (далі - Кредитний договір), згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 12,40 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - 17 січня 2029 року (Т. 1, а. с. 6 - 15).

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 0 від 17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року, згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору (Т. 1, а. с. 16 - 17).

Відповідно до п.5.3 розділу 5 кредитного договору № 0 від 17 січня 2008 року, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору (Т.1, а. с. 9).

Згідно п.10.2 кредитного договору №0 від 17 січня 2008 року сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частинами 1 п.10.2 Договору, Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в порядку, визначеному у п. 10.2 Договору.

З змісту п. 2.1 договору поруки №173362 від 17 січня 2008 року вбачається, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом представлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

11 вересня 2014 року, у зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відправлені досудові вимоги за №30-11/16277 від 11 вересня 2014 р. та за №30-11/16278 від 11 вересня 2014 р. про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (Т. 1, а. с. 34 - 35, 36 - 37).

Факт відправки досудових вимог за №30-11/16277 від 11 вересня 2014 р. та за № №30-11/16278 від 11 вересня 2014 р. на адресу відповідачів підтверджується реєстром рекомендованих пакетів (Т. 1, а. с. 38, 39).

Пунктом п. 2.2 договору поруки №173362 від 17 січня 2008року встановлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за Основним договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 21 жовтня 2014 р., станом на 21 жовтня 2014 року склалася заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 117 367,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 520 039,89грн., яка складається з: - кредитна заборгованість 92 811,10 доларів США, еквівалент по курсу НБУ 1 202 011,96 грн.; - заборгованість по процентам 24 555,93 доларів США, еквівалент по курсу НБУ 318 027,93 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов`язань 48 949,96 грн. (Т. 1, а. с. 18 - 28).

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року були засуджені працівники АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», а саме: - ОСОБА_3 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за ознаками зловживання службовим становищем, тобто навмисне з корисних підстав в інтересах третіх осіб, використання посадовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки; - ОСОБА_4 по ст. 190 ч. 3 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном, придбання права на майно шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), скоєне у великих розмірах (Т. 1, а. с. 171 - 174).

Із змісту вироку Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 , як голова кредитного комітету відділення №908 АКІБ «УкрСиббанк», зловживаючи своїм службовим становищем, не перевірив достовірність інформації наданих йому документів для оформлення кредиту. Склав кредитну справу на ім`я ОСОБА_1 та розглянув документи на видачу останній кредиту, уклавши кредитний договір на суму 100 000,00 доларів США, для придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Тим самим, дозволив необґрунтовану видачу грошових коштів ОСОБА_1 .. В подальшому, у період з 17 січня 2008 року по 29 вересня 2008 року по даному кредитному договору була проведена оплата в розмірі 8 967,11 доларів США.

11 вересня 2014 року постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_6 були звільнені від кримінальної відповідальності за скоєні злочини, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 УК України та в порядку, передбаченому ст. 11-1 УПК України (Т. 1, а. с. 175 - 182).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що по даній кримінальній справі була проведена почеркознавча експертиза, з висновку якої вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 , який здійснений на договорі поруки №173362 від 17 січня 2008 року, розташований на сторінці 33 кредитної справи на ім`я ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року вірогідно зроблений ОСОБА_2 ..

Між сторонами виникли кредитні правовідносини.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі, виходячи із зазначених норм закону, несуть солідарну відповідальність з боржником кожен за своїм договором поруки.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта ОСОБА_1 , що за весь час розгляду справи судові повістки вона не отримувала та те, що повернення судової повістки за «закінченням терміну зберігання» не є належним сповіщенням, колегія суддів приймає з огляду на таке.

Відповідно до отриманих судом першої інстанцією відомостей з Відділу адресно-довідкової роботи ГУМВС України в Одеській області про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , станом на 24.11.2014 року остання зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції ЦПК України, що діяла на момент розгляду справи), судові повістки направляються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до матеріалів справи, всі судові повістки на ім`я ОСОБА_1 направлялись судом першої інстанції за адресою - АДРЕСА_3 .

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 76 ЦПК України (в редакції ЦПК України, що діяла на момент розгляду справи), судові повістки, адресовані фізичній особі, вручаються їм під розписку; якщо особу, який адресовано повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України (станом на момент ухвалення рішення) у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що суд першої інстанції виконав вимоги ЦПК України та завчасно повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованою адресою проживання, оскільки в матеріалах справи відсутні рекомендовані повідомлення про направлення/отримання судової повістки ОСОБА_1 за місце її реєстрації.

Таким чином, вказані порушення є підставою для обов`язкового скасування рішення і ухвалення нового судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 17 січня 2008 року (далі - Кредитний договір), згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 12,40 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - 17 січня 2029 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 0 від 17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року, згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору.

Відповідно до п. 5.3 розділу 5 кредитного договору № 0 від 17 січня 2008 року, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору.

Згідно п.10.2 кредитного договору №0 від 17 січня 2008 року сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частинами 1 п.10.2 Договору, Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в порядку, визначеному у п. 10.2 Договору.

З змісту п. 2.1 договору поруки №173362 від 17 січня 2008 року вбачається, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом представлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

11 вересня 2014 року, у зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були відправлені досудові вимоги за №30-11/16277 від 11 вересня 2014 р. та за №30-11/16278 від 11 вересня 2014 р. про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Факт відправки досудових вимог за №30-11/16277 від 11 вересня 2014 р. та за № №30-11/16278 від 11 вересня 2014 р. на адресу відповідачів підтверджується реєстром рекомендованих пакетів.

Пунктом п. 2.2 договору поруки №173362 від 17 січня 2008 року встановлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за Основним договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Через невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року склалася заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 117 367,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 520 039,89грн., яка складається з: - кредитна заборгованість 92 811,10 доларів США, еквівалент по курсу НБУ 1 202 011,96 грн.; - заборгованість по процентам 24 555,93 доларів США, еквівалент по курсу НБУ 318 027,93 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов`язань 48 949,96 грн..

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 21 жовтня 2014р. відповідно до умов кредитного договору № 0 від 17 січня 2008 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно з п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобов`язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі однім із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно з умовами п. 1.4. договору поруки №173362 від 17 січня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Тому, позивач має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так і від поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин, а тому позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі.

Як у зустрічній позовній заяві так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», він не підписував, на що також посилається і ОСОБА_1 ..

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції, представником ОСОБА_2 були заявлені клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу договору поруки та призначення судової почеркознавчої експертизи.

Однак, 23 вересня 2015року представник ОСОБА_2 , діюча на підставі ордеру та договору від 04 лютого 2015 року, своєю заявою відмовилася від заявлених клопотань, у зв`язку з проведенням судової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження №1522/22026/12-г.

За заявою представника ОСОБА_2 , ухвалою суду від 21 січня 2016 року по справі була призначена судова почеркознавча експертиза на розгляд якої було поставлено питання: - чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 на копії договору поруки №173362 від 17 січня 2008 року, укладеного між власноручно ОСОБА_2 чи іншою особою.

Проте, 30 травня 2016 року справа була повернута на адресу суду, без виконання, у зв`язку з тим, що експерту не були надані оригінал договору поруки №173362 від 17 січня 2008 року, вільні зразки підписів ОСОБА_2 та згода на використання підписів ОСОБА_2 , які містяться на документах матеріалів справи №521/19128/14-ц, у якості зразків його підписів.

29 вересня 2016 року у судовому засіданні щодо проведення судової почеркознавчої експертизи підпису на договорі поруки №173362 від 17 січня 2008 року представник ОСОБА_2 відмовився від проведення експертизи, та просив суд взяти до уваги в якості доказів вирок та постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року.

Колегією суддів встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року були засуджені працівники АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», а саме: - ОСОБА_3 за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України за ознаками: зловживання службовим становищем, тобто навмисне з корисних підстав в інтересах третіх осіб, використання посадовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки; - ОСОБА_4 по ст.190 ч.3 КК України, за ознаками: заволодіння чужим майном, придбання права на майно шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), скоєне у великих розмірах (Т. 1, а. с. 171 - 174).

Із змісту вироку Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 , як голова кредитного комітету відділення №908 АКІБ «УкрСиббанк», зловживаючи своїм службовим становищем не перевірив достовірність інформації наданих йому документів для оформлення кредиту, склав кредитну справу на ім`я ОСОБА_1 , та розглянув документи на видачу останній кредиту, уклавши кредитний договір на суму 100 000,00 доларів США, для придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , тим самим дозволив необґрунтовану видачу грошових коштів ОСОБА_1 .. В подальшому, у період з 17 січня 2008 року по 29 вересня 2008 року по даному кредитному договору була проведена оплата в розмірі 8 967,11 доларів США.

Крім того, 11 вересня 2014 року постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_6 були звільнені від кримінальної відповідальності за скоєні злочини, у зв`язку із закінченням стоків давності на підставі ст. 49 УК України та в порядку, передбаченому ст. 11-1 УПК України.

З змісту вищевказаної постанови вбачається, що по даній кримінальній справі була проведена почеркознавча експертиза, з висновку якої вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 , який здійснений на договорі поруки №173362 від 17 січня 2008 року, розташований на сторінці 33 кредитної справи на ім`я ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 17 січня 2008року вірогідно зроблений ОСОБА_2 ..

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 61 ЦПК України 2004 року визначені підстави звільнення від доказування, зокрема, частиною четвертою вказаної статті встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, як у даному випадку факти встановлені постановою про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності не можуть носити преюдиційний характер.

Інші прийняті у рамках кримінальної справи судові рішення (як у даному випадку постанова про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності) повинні були оцінюватися судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України 2004 року, тобто у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Колегія суддів зазначає, що судово-почеркознавчою експертизою, проведеною у рамках вказаної кримінальної справи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , який здійснений на договорі поруки від 17 січня 2008 року № 173362, розташований на сторінці 33 кредитної справи на ім`я ОСОБА_1 , за кредитним договором від 17 січня 2008 року № 0 вірогідно зроблений ОСОБА_2 ..

Отже, висновок судового експерту однозначно не підтвердив, що вказані підписи були зроблені не ОСОБА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обов`язок по доведенню фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони, а суд може за їхнім клопотанням сприяти в отриманні доказів шляхом їх витребування, у випадку виникнення складнощів у цьому.

На підставі вищевикладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 не доведено факту того, що він не мав волевиявлення на укладення та не підписував договір поруки.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційних скарг, не можуть бути підставами для скасування ухваленого рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за вищевказаного обґрунтування.

3.7 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме - стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» судовій збір в сумі - 8038 грн. 80 коп., тобто з кожного по 4 019 грн. 40 коп..

3.8 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2016 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є -Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 07 квітня 2005 року Біляївським РВ УМВС України у Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 29 листопада 2000 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою - АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» (Україна, 04053, м. Київ, вул. Артема, будинок 37-41 код ЄДРПОУ - 41153878) заборгованість за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року в сумі 117 367 (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят сім) доларів 03 цента США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить - 1 520 039 (один мільйон п`ятсот двадцять тисяч тридцять дев`ять) гривень 89 копійок, з яких:

- кредитна заборгованість 92811 (Дев`яносто дві тисячі вісімсот одинадцять) доларів 10 центів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1202011 (один мільйон двісті дві тисячі одинадцять) гривень 96 копійок;

- заборгованість по процентам 24555 (двадцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) доларів 93 цента США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 318027 (триста вісімнадцять тисяч двадцять сім) гривень 93 копійки;

- заборгованість по сплаті пені за порушення терміні повернення кредиту та сплату процентів за кредит 48949 (сорок вісім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 96 копійок.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 07 квітня 2005 року Біляївським РВ УМВС України у Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 29 листопада 2000 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою - АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» (Україна, 04053, м. Київ, вул. Артема, будинок 37-41 код ЄДРПОУ - 41153878) судовій збір в сумі 8 038 (вісім тисяч тридцять вісім) грн. 80 коп., тобто з кожного по 4 019 (чотири тисячі дев`ятнадцять) грн. 40 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе