Провадження № 22-ц/812/1373/21 Доповідач в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Самчишиної Н.В. та Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

його представника - Івкової Л.В. ,

представника відповідача - Деденко Д.І. ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Івковою Ларисою Володимирівноюрішення Врадіївського районного суду Миколаївської області, яке ухвалене 12 травня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Фасія В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 пред`явив до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» (далі ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», Банк) вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

09 жовтня 2018 року на підставі наказу №524-п його було прийнято на посаду керуючого відділенням № 56 ПАТ "КБ "АКОРДБАНК" у місті Одеса.

Відповідно до Посадової інструкції, керуючого відділення, на нього були покладені певні обов`язки, в т.ч., щодо планування та організації роботи відділення, керування його роботою та забезпечення ефективності роботи відділення, контроль та забезпечення виконання підлеглими працівниками покладених на них посадових обов`язків, розподілу поточної роботи між працівниками відділення, забезпечення приймання перевірки належного заповнення платіжних документів у паперовій формі, перевірки на достатність коштів для видачі з каси відділення, та виконання інших обов`язків в межах повноважень, наданих Банком.

На час відсутності відповідальної особи за відкриття та закриття сейфового сховища №1 відділення №56 ПАТ "КБ "АКОРДБАНК" Басараби Т.І. , наказом від 03 червня 2020 року, ОСОБА_1 надано право на здійснення вказаних дій, як керуючому відділення № 56 ПАТ "КБ "АКОРДБАНК" у м. Одеса.

16 червня 2020 року, на підставі наказу відповідальної посадової особи товариства, було проведено ревізію цінностей, за станом на «14-43» «16.06.2020р. (протягом дня), що знаходяться у грошовому сховищі відділення №56 і обліковуються на балансових і позабалансових рахунках. За результатами ревізії складено акт, згідно якого виявлено недостачу готівкових коштів у підзвіті завідувача каси відділення ОСОБА_5. в розмірі 283 гривень 97 копійок та 15 863 дол. США, та в подальшому, за фактами викладеними у акті було проведено службове розслідування.

За його результатами рекомендовано притягнути до дисциплінарної відповідальності завідувача касою відділення ОСОБА_5 та керуючого відділенням ОСОБА_1 .

Наказом по особовому складу № 530-п від 20 липня 2020 року, позивача звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а саме, порушення нормативних актів НБУ, Інструкції з організації роботи щодо здійснення касових операцій в банку, порядку формування касових документів дня банку, тобто за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивач вважає, що наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач, всупереч п.1 ч.1 ст. 41 КзпП України, п. 27 Постанови Пленуму від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», постанов ВС від 24.04.2019р. по справі №296/576/17, від 15.04.2019р. №461/605/18, від 22.08.2019р. №309/3460/16-ц, від 01.02.2018р. № 661/1171/16-ц, не навів у наказі про звільнення конкретного одноразового грубого порушення ним трудових обов`язків, а зазначені ним порушення не є одноразовим грубим порушенням, а є триваючим і не може розцінюватися як одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків, що підпадає під дію статті за якою його було звільнено, а тому не можуть бути підставою для розірвання трудового договору за вказаною нормою.

Посилаючись на викладені обставини, просив визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення його з посади керуючого відділення №56 у м. Одеса Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п.1 ст. 41 КЗпП України, та поновити його ж на посаді і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Івкову Л.В.,подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши надані сторонами докази, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням характеру проступку позивача, щодо незабезпечення належної організації зі збереження цінностей у відділенні Банку та системи їх обліку, що входило до кола обов`язків позивача, а також з врахуванням істотності наслідків у вигляді заподіяння Банку матеріальної шкоди, вказані дії позивача підпадають під ознаки одноразового грубого порушення трудових обов`язків, вчиненого керівником. Тому вважає, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки вважає вірними, законними та обґрунтованими.

Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Оскаржене рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає у повній мірі.

В силу п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, названого кодексу, зокрема з дотримання правили щодо дисциплінарної відповідальності.

Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17).

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За положеннями статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Відповідно до ст. ст. 150, 233 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава ХV цього Кодексу). Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, і, таке встановлено судом І інстанції, щовідповідно до наказу №524-п від 09 жовтня 2018 року, позивач призначений на посаду керуючого Відділенням № 56 у м. Одеса ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» (а.с. 16-17, 18).

10 жовтня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» укладено договір № 04-19/171 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 108).

Відповідно до умов вказаного договору, працівник, що займає посаду керуючого Відділення № 56 у м. Одесі ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», безпосередньо пов`язану із збереженням, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням переданих йому цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому Банком матеріальних цінностей, та зобов`язується вживати заходів щодо запобігання шкоди, суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберіганням, вести облік, складати і надавати товарно-грошові та інші звіти про рух, залишки довірених йому цінностей (договір № 04-19/171 від 10.10.2018р.);

Згідно п.2.1 розд. 2, п. 1.3 розд. 3 посадової інструкції керуючого відділення № 56 у м. Одесі ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», затвердженою рішенням Правління Банку від 03.06.2019 року, на ОСОБА_1 було покладено виконання таких обов`язків, як планування та організація роботи відділення, керування його роботою, забезпечення ефективності роботи відділення, а також контроль та забезпечення виконання підлеглими працівниками покладених на них посадових обов`язків, розподіл поточної роботи між працівниками відділення, забезпечення та виконання інших обов`язків в межах повноважень, наданих Банко, з якою він ознайомлений під підпис 03 червня 2019 року.

Керуючий відділенням у своїй діяльності повинен знати Інструкцію про ведення касових операцій банками України; Внутрішні нормативні документи Банку про організацію роботи щодо здійснення касових операцій Банком; Внутрішні нормативні документи Банку щодо здійснення Банком валютно-обмінних операцій; Закон України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000р., №2121-ІІІ (зі змінами та доповненнями) та інші законодавчі акти України і нормативно-правові акти НБУ, які стосуються банківської діяльності та проведення касових операцій в тому числі (посадова інструкція затверджена рішенням Правління Банку від 03.06.2019 року);

03 жовтня 2019 року головою правління Банку видано наказ № 1109, яким з 04 жовтня 2019 року право на відкриття та закриття сховища цінностей відділення №56 у м. Одеса ПуАТ «КБ «Акордбанк» було надано заступнику керуючого відділення Басараба Т.І. та завідувачу каси відділення ОСОБА_5. (а.с. 104).

Вказаним наказом, на ОСОБА_1 покладено обов`язок забезпечити передачу дублікатів ключів від сховища цінностей на відповідальне збереження у Головному банку ПуАТ «КБ «КБ «Акордбанк».

Наступним наказом №687-ОД від 03 червня 2020 року, у зв`язку з виробничою необхідністю, наказано провести, станом на цю ж дату, ревізію цінностей, контрольний перерахунок та передачу цінностей які знаходяться у сейфовому сховищі №1 відділення 56 у м. Одеса ПуАТ «КБ «Акордбанк» від заступника керуючого відділення Басарада Т.І. до керуючого відділення ОСОБА_1., та на час відсутності відповідальної особи за відкриття та закриття сейфового сховища цього відділення, з 03 червня 2020 року надано право на відкриття та закриття сейфового сховища №1 позивачу ОСОБА_1 , передати останньому ж ключ № 1 від цього ж сейфового сховища. У п.п.4-5 вказаного наказу, визначено провести поаркушний перерахунок готівки, в т.ч іноземної валюти в розмірі 100% та призначити ревізійну комісію. Контроль за виконанням наказу, з яким позивач був ознайомлений 03.06.2020р., покладено на позивача (а.с. 107).

15 червня 2020 року, головою правління Банку, видано наказ №773, яким зобов`язано 16 червня 2020 року, протягом дня, провести раптову ревізію готівкових коштів що зберігаються в грошовому сховищі та приміщенні операційної каси відділення №56, в ході чого провести поаркушний перерахунок грошових коштів у розмірі 90 %, з яким позивач був ознайомлений під розпис (а.с. 28).

В результаті раптової перевірки 16 червня 2020 року, ревізійною комісією Банку, станом на 14.43 годину, ревізія цінностей, що знаходяться у грошовому сховищі відділення №56, обліковуються на балансових і позабалансових рахунках, якою встановлено: «оборотна (операційна) каса»: «сума за даними книги обліку, з врахуванням документів , проведених з ранку дня проведення ревізії і до моменту» - 54 852 дол. США; «фактична наявність» - 38 989 дол. США; «нестачі» - «-15863 дол. США». А також виявлено нестачу 283,97 гривень (а.с. 29).

За результатами проведення ревізії, складено акт ревізії цінностей та додаток №1(аналітична інформація щодо обсягу коштів отриманих протягом дня у підзвіт за фактично проведеними ними касовими операціями відповідно до наявних касових документів-фактично наявних на робочому місці касових працівників на момент проведення ревізії), з якими ознайомлені під підпис особи відповідальні за відкриття та закриття сховища відділення, інші касові працівники, з них: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (а.с. 30).

18 червня 2020 року, ОСОБА_1 надав письмові пояснення з приводу недостачі по акту ревізії відділення від 16 червня 2020 року, в яких вбачається, що він визнав вину в халатному відношенні до своїх обов`язків на момент відповідальності за касу, а саме дозволив зберігати ключі від сейфа (2 шт.) в непідконтрольному йому місці (шухляді касира), що могло спровокувати крадіжку грошей із сейфа.

За результатами службового розслідування, за фактами акту ревізії цінностей від 16.06.2020р. відділення №56, 30 червня 2020 року складено звіт, яким встановлено, що зникненню значної готівкової суми з сейфового сховища Відділення, що призвело до заподіяння Банку матеріальної шкоди, сприяло грубе порушення керуючим відділенням ОСОБА_1 , завідувачем каси Відділення ОСОБА_5 , та касиром Відділення ОСОБА_6 покладених на них трудових обов`язків, невиконанням ними внутрішніх нормативних документів Банку (а.с. 31-34).

Наказом №530-п від 20 липня 2020 року, виданим головою правління банку, звільнено ОСОБА_1 , керуючого відділення №56 ПуАТ «КБ «Акордбанк» у м. Одеса, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, порядку формування касових документів дня банку затверджених рішенням правління, за п.1 ст. 41 КЗпП України. Підстава: звіт результатів службового розслідування від 30.06.2020 року за фактами актів про розбіжності готівкових коштів від 16.06.2020р. на відділення №56 м. Одеса. Вирішено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 29 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с. 35).

Відповідно до п.п. 18, 19 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 103 від 25 вересня 2018 року (далі Інструкція №103), визначено, що відповідальні особи сховища - посадові особи, на яких покладено обов`язки щодо зберігання готівки та інших цінностей у сховищі та виконання операцій з ними. Банк наказом призначає відповідальних осіб сховища (у складі не менше двох осіб), на яких покладаються обов`язки щодо зберігання цінностей у сховищі, передсховищі та/або сейфах, що використовуються як сховища, та виконання операцій з ними. Керівник банку (філії, відділення), а також відповідальні особи сховища в разі незабезпечення схоронності цінностей в касі банку несуть відповідальність згідно із законами України.

Пунктами 2.2.11, п.12.1.12, п.12.1.13, п.12.1.19, 12.1.23, .12.2.2, 12.2.3 Інструкції з організації роботи щодо здійснення касових операцій у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», затвердженої протоколом Правління Банку № 271219/01 від 27 грудня 2019 року (далі по тексту - Інструкція №271219/01) передбачено, що Банк наказом призначає відповідальних осіб сховища цінностей (не менше двох), на яких покладаються обов`язки щодо зберігання готівки операційної каси та інших цінностей у сховищі цінностей/сейфах, що використовуються як сховища. Обов`язками осіб відповідальних за збереження цінностей є контроль за дотриманням правильності формування, повнотою вкладення і правильністю розміщення готівки та інших цінностей на зберігання до сховища цінностей, звіркою відповідності залишків цінностей даним бухгалтерського обліку, дотриманням порядку зберігання готівки та інших цінностей. Обов`язками матеріально відповідальної особи за збереження цінностей (керуючого відділення та завідувача каси) є приймання в установленому порядку від касирів відділення цінностей та касових документів після закінчення роботи, перерахування готівки, сформованої в установленому нормативно-правовими актами порядку, зведення каси - визначення залишків готівки та інших цінностей на кінець дня, розміщення цінностей у сховищі, отримання готівки та інших цінностей зі сховища на початку операційного дня, видача цінностей касирам відділення для здійснення касових операцій. При закритті сховища цінностей, для звірки залишку готівки і цінностей, відповідальні особи за збереження цінностей, кожний особисто, перевіряють фактичну наявність готівки та інших цінностей операційної каси та проводять запис у Книзі обліку готівки оборотної (операційної) каси та інших цінностей Банку, а також Книзі обліку наявності іноземної валюти та платіжних документів в іноземній валюті, де зазначають загальну суму залишку цінностей, що знаходяться в сховищі за кожним балансовим рахунком, станом на наступний операційний день. Службові особи, відповідальні за схоронність цінностей Банку повинні вживати усіх залежних від них заходів для запобігання нестачі, розкрадання, знищення, псування, втрати матеріальних цінностей, вчасно повідомляти керівництво Банку про будь-які обставини, що загрожують збереженню цінностей. Керуючі відділень Банку несуть відповідальність за організацію безпечного зберігання касових цінностей у сховищах та касах відділення відповідно до вимог чинного законодавства (Інструкція №271219/01).

За такого, колегія суддів вважає, що обставини викладені позивачем у позові, не знайшли свого підтвердження, в той час як відповідачем надано належні та допустимі докази на спростування доводів ОСОБА_1 , на які він посилається як на підставу позову.

Статтями 40, 41 КЗпП України передбачені підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника.

Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і шкода, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Грубість порушення трудових обов`язків характеризується характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір.

Звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України.

Для звільнення працівника за вказаним пунктом названої статті, достатньо вчинення ним грубого одноразового порушення трудових обов`язків.

Оскільки ОСОБА_1 не забезпечив належної організації зі збереження цінностей у відділенні Банку та системи їх обліку, в порушення нормативних актів Національного банку України, Інструкції №271219/01, Порядку формування касових документів дня банку затверджених рішенням правління №111019/02 від 11.10.2019р., що входило до обов`язків позивача, тієї обставини, що він мав реальну можливість виконати їх, а також з врахуванням істотності наслідків у вигляді заподіяння Банку матеріальної шкоди, такі його дії, підпадають під ознаки одноразового грубого порушення трудових обов`язків, вчиненого керівником, а тому, його звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Оскільки суд 1 інстанції дійшов таких же висновків, то ухвалене рішення є вірним, законним та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги, є аналогічними з доводами позову, яким суд І інстанції надав належну оцінку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, не заслуговують на увагу, твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що суд першої інстанції проігнорував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, оскільки оскаржуване рішення є обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів Миколаївського апеляційного суду не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Івковою Ларисою Володимирівноюзалишити без задоволення, а рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.М. Базовкіна

________________________________________________

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.