КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Простір" на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Простір" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Простір" звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути з відповідача на користь ОСББ "Простір" 19 492 грн. 40 коп. основного боргу, 1 208 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 424 грн. 48 коп. трьох відсотків річних, а всього 21 061 грн. 17 коп.; стягнути з відповідача на користь ОСББ "Простір" 2 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 1 921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 4 421 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно з п.п. 1.1., 2.2 Статуту ОСББ "Простір", затвердженого Загальними зборами ОСББ "Простір" протоколом № 2 від 24.11.2016 року, ОСББ "Простір" створений власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом.

При цьому, відповідно до п. 5.3 Статуту співвласник зобов'язаний своєчасно сплачувати внески і платежі та дотримуватися правил користування житловими приміщеннями.

Разом з тим, позивач вказував, що відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_2 , не здійснює оплату спожитих житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим станом на 01.01.2018 року має заборгованість, яка за період з січня 2017 року по грудень 2018 року становить 19 492 грн. 40 коп.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2021 року у задоволенні позову відмовлено (т. 1, а.с. 247-249).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та увалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції стосовно наявності підстав для відмови у задоволенні позову через незазначення позивачем у довідці-розрахунку обсягів спожитих відповідачем послуг гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, адже в силу вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" саме відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, є тією особою, у якої знаходяться дані про обсяг спожитих ним послуг (показники лічильників) і на якого законодавством покладено обов`язок зняття та подання таких даних.

При цьому, зазначає, що рахунки на оплату, на які суд першої інстанції посилався, вказуючи на розбіжності зазначених в них сум із даними, які вказав позивач у довідці-розрахунку, були надані відповідачем і в них відсутні будь-які реквізити, з яких можливо було б ідентифікувати хто саме є автором цих рахунків, а тим більше, що їх виготовляв та надсилав саме позивач.

Також, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСББ "Простір" не було враховано при здійсненні розрахунку заборгованості наданих відповідачем квитанцій про сплату послуг за спірний період, оскільки всі сплачені відповідачем кошти згідно наданих ним квитанцій саме протягом спірного періоду (з січня 2017 року по грудень 2018 року) були у повному обсязі враховані позивачем при здійсненні розрахунку та вказані у довідці-розрахунку у стовпчику таблиці під назвою "Сплачено".

Щодо наданого відповідачем власного розрахунку, зробленому на основі акту про зміну лічильників від 18.07.2019 року та якому суд першої інстанції надав більшу перевагу у порівнянні з розрахунком позивача, апелянт зазначає, що даний акт відображає дані показників лічильника саме станом на 18.07.2019 року, у той час як спірним періодом є період з січня 2017 року по грудня 2018 року.

Крім того, зауважує, що у суду першої інстанції не було жодних правових підстав надавати будь-яку правову оцінку протоколам загальних зборів щодо затвердження внеску на утримання будинку, адже вказані протоколи ані судом, ані будь-яким іншим уповноваженим органом у встановленому порядку визнані недійсними чи скасовані не були (т. 2, а.с. 1-8).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.07.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених судом недоліків апеляційної скарги (т. 2, а.с. 19, 20).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.07.2021 року поновлено строк на апеляційне провадження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 2, а.с. 39, 40).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.07.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (т. 2, а.с. 41).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № 1903-С/КІ від 05.11.2003 року, виданим головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Утримання та використання спільного майна співвласників будинку АДРЕСА_1 здійснюється Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Простір", що підтверджується статутом ОСББ "Простір", випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.08.2014 року, протоколом загальних зборів членів ОСББ "Простір" від 01.03.2011 року, протоколом № 1 загальних звітних зборів ОСББ "Простір" від 22.02.2017 року, протоколом № 1 загальних звітно-виборних зборів ОСББ "Простір" від 21.02.2018 року.

При цьому, протоколом № 1 Загальних зборів ОСББ "Простір" від 22.02.2017 року підвищено розмір внеску на утримання будинку до 3 грн. 35 коп., починаючи з 01.03.2017 року (питання № 3 порядку денного), а протоколом № 1 Загальних зборів ОСББ "Простір" від 21.02.2018 року підвищено розмір внеску на утримання будинку до 3 грн. 50 коп., починаючи з 01.02.2018 року (питання № 6 порядку денного).

Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджують належне, своєчасне та повне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати витрат на утримання будинку та прибудинкової території, матеріали справи не містять.

Натомість, як вбачається з наявних в матеріалах справи довідки-розрахунку, станом на 01.01.2018 року за відповідачем обліковується заборгованість за період з січня 2017 року по грудень 2018 року у розмірі 19 492 грн. 40 коп.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

У свою чергу, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду, незалежно від наявності договору між об`єднанням та боржником.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема, вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільного майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Також, слід зазначити, що відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю, суд першої інстанції прийшов до наступних висновків в їх сукупності:

- у довідці-розрахунку позивач не зазначив обсягів спожитих відповідачем послуг гарячого (ГВП) та холодного (ХВП) водопостачання та водовідведення;

- суми за послуги водовідведення, вказані позивачем у довідці-розрахунку, та суми, зазначені у наданих відповідачем рахунках на сплату, не співпадають;

- відповідачем надано квитанції про сплату послуг за спірний період, які не були враховані позивачем при здійсненні розрахунку;

- відповідач надав власний розрахунок і якому суд надав більшу перевагу у порівнянні із розрахунком позивача, оскільки він був зроблений на основі наданого відповідачем акту про заміну лічильників від 18.07.2019 року;

- рішення, оформлені протоколом № 1 загальних зборів позивача від 22.02.2017 року та протоколом № 1 загальних зборів позивача від 21.02.2018 року, є неприйнятними, оскільки під час голосування не було достатньої кількості голосів.

Разом з тим, обсяги спожитих послуг гарячого (ГВП) та холодного (ХВП) водопостачання та водовідведення містяться в індивідуальних засобах обліку (квартирних лічильниках), які знаходяться у власності (розпорядженні) споживача житлово-комунальних послуг та встановлені у його квартирі.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач має право без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості.

У відповідності до п. 12 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Тобто, саме відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, є тією особою, в якої знаходяться дані про обсяг спожитих послуг (показники лічильників) та на яку законодавством покладено обов'язок зняття та подання таких даних.

Натомість, позивач є особою, яка здійснює нарахування за послуги, а відтак на нього покладається обов`язок доказування саме нарахованих відповідачу сум, що і було ним зроблено в наданій довідці-розрахунку, де позивач щомісячно протягом всього спірного періоду з розбивкою по кожному виду послуг навів нараховані ним до сплати відповідачу суми.

Посилання позивача на те, що позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано сплачених ним у погашення заборгованості коштів згідно з наявними у матеріалах справи квитанціями, колегія суддів відхиляє, адже, як вбачається з матеріалів справи, сплачені відповідачем кошти згідно наданих ним квитанцій саме протягом спірного періоду (з січня 2017 року по грудень 2018 року) були у повному обсязі враховані позивачем при здійсненні розрахунку та вказані у довідці-розрахунку у стовпчику таблиці під назвою "Сплачено".

У свою чергу, інші надані позивачем квитанції, зокрема, від 26.12.2016 року з призначенням платежу "за листопад 2016 року", від 24.01.2017 року з призначенням платежу "за грудень 2016 року" та інші квитанції, датовані 2019 роком, правомірно не враховані позивачем при розрахунку заборгованості, адже спірним періодом є 2017 - 2018 роки.

Щодо наданого відповідачем власного розрахунку, якому суд першої інстанції надав перевагу при ухваленні оскаржуваного рішення, слід зазначити, що він зроблений на основі акту про заміну лічильників від 18.07.2019 року, який відображає дані показників лічильника саме станом на 18.07.2019 року, у той час як спірним періодом є період з січня 2017 року по грудні 2018 року.

Посилання позивача на необгрунтованість тарифів на послуги з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій через їх незатвердження та непогодження із відповідачем та органом місцевого самоврядування, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано жодних доказів, а правомірність вказаних тарифів, у свою чергу, не є предметом даного спору.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у суду першої інстанції не було жодних правових підстав надавати будь-яку правову оцінку протоколам загальних зборів щодо затвердження внеску на утримання будинку, адже вказані протоколи ані судом, ані будь-яким іншим уповноваженим органом у встановленому порядку визнані недійсними чи скасовані не були.

Більш того, правомірність рішень, оформлених вищенаведеними протоколами, не є предметом даного спору.

Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем своїх зобов`язань по сплаті коштів за оплату вартості витрат на утримання будинку підтверджується матеріалами справи та не спростований жодними належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 19 492 грн. 40 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 208 грн. 71 коп., трьох відсотків річних у розмірі 424 грн. 48 коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 19 492 грн. 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 208 грн. 71 коп. та три відсотки річних у розмірі 424 грн. 48 коп.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги ОСББ "Простір", з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 921 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Також слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, позовній заяві було зазначено, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс у зв`язку з розглядом даної справи, становить 2 500 грн. 00 коп., про що свідчить платіжне доручення від 25.01.2019 року за № 1863.

В свою чергу, як встановлено ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 3 вищенаведеної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення цивільного процесуального законодавства, наявність у матеріалах справи передбачених ст. 137 ЦПК України документів, які підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також відсутність зі сторони відповідача клопотань щодо зменшення витрат на оплату такої допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2500 грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому,слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Простір" - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Простір" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Простір" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Простір" (місцезнаходження: м.Київ, Харківське шосе, 58-А, ) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 19492 (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн. 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 1208 (одна тисяча двісті вісім) грн. 71 коп., три відсотки річних у розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) грн. 48 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська