Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1022/20 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 3 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 290/1022/20 за позовом Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради та Департаменту реєстрації Житомирської міської ради про зобов`язання вчинити дію, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кірічука М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Публічне акціонерне товариство Чорноморський банк розвитку та реконструкції звернулося до суду з позовом, в якому зазначено, що 30 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останній надано кредитні кошти у розмірі 840000 грн, строком до 29 серпня 2016 року. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 передала в іпотеку банку магазин-кафе в АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1063 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за вказаною адресою.

16 лютого 2007 року між Публічним акціонерними товариством Чорноморський банк розвитку та реконструкції та ОСОБА_1 укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого банк у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання набуває право задовольнити свої вимоги шляхом передачі йому права власності на іпотечне майно у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Позивач зазначає, що на підставі вказаного договору 21 серпня 2007 року за банком зареєстроване право власності на приміщення магазину- кафе, яке було передане в іпотеку. Однак, право власності за банком на земельну ділянку, яка була предметом договору іпотеки, не зареєстровано, оскільки у Державному земельному кадастрі міститься інформація про те, що її власником є ОСОБА_2 . У Державному реєстрі прав власності взагалі відсутня будь-яка інформація про власника цієї земельної ділянки

Позивач вказує, що ОСОБА_1 , придбавши цю земельну ділянку у ОСОБА_2 , не зареєструвала за собою право власності на це нерухоме майно, внаслідок чого іпотекодержатель позбавлений можливості звернути стягнення на дану земельну ділянку у порядку, передбаченому договором про задоволення вимог.

З метою реалізації прав іпотекодержателя позивач звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою про здійснення державної реєстрації права власності ПАТ Чорноморський банк розвитку та реконструкції на вказану земельну ділянку, однак рішенням від 17 грудня 2019 року йому відмовлено у вчиненні такої реєстраційної дії з тих підстав, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру України власником цієї земельної ділянки є ОСОБА_2 .

Позивач звертає увагу на ту обставину, що перехід права власності на вказану земельну ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а також від останньої до банку відбувся у передбачений законодавством спосіб та підтверджений належними доказами. Банк, набувши право власності на нерухоме майно, яке було передане в іпотеку, вправі ставити питання про визнання за ним права власності на земельну ділянку, на якій розташоване це майно.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Житомирської міської ради здійснити державну реєстрацію права власності ПАТ Чорноморський банк розвитку та реконструкції на земельну ділянку площею 0,1063 га, кадастровий номер :05:015:0062, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і розташована по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12 січня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Департамент реєстрації Житомирської міської ради.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що наявність у ПАТ Чорноморський банк розвитку та реконструкції документів, які підтверджують право власності банку на цю земельну ділянку та відсутність у Державному реєстрі прав будь-яких відомостей щодо її власника, надають право на здійснення державної реєстрації права власності банку на вказану земельну ділянку, яка була передана йому в іпотеку.

При вирішенні спору суд застосував положення пункту 81-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, а також статті 29 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у редакціях, які набули чинності вже після виникнення спірних правовідносин. У свою чергу, вказані норми, які були чинними на час прийняття державним реєстратором рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації права власності банку на вказану земельну ділянку, не містили обмежень у проведенні такої реєстрації в залежності від інформації, наявної у Державному земельному кадастрі України.

Також позивач вказує, що суд безпідставно не задовольнив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Романівського районного нотаріального округу Прогонного Є.М., який посвідчував договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що спір щодо права власності на вказану земельну ділянку відсутній, адже ОСОБА_1 у добровільному порядку передала цю земельну ділянку в іпотеку банку та в подальшому уклала з іпотекодержателем договір про задоволення вимог ПАТ Чорноморський банк розвитку та реконструкції. Та обставина, що у Державному земельному кадастрі міститься інформація про попереднього власника земельної ділянки, не може обмежувати право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Окрім того, право власності на нерухоме майно (магазин-кафе), яке розташоване на цій земельній ділянці, зареєстроване за банком у встановленому законом порядку, й, відповідно, за позивачем підлягає реєстрації право власності й на вказану земельну ділянку.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2006 року між ПАТ Чорноморський банк розвитку та реконструкції та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 840000 грн., строком до 29 серпня 2016 року. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору цього ж дня між ними укладеного договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно: магазин-кафе по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1063 га, кадастровий номер :05:015:0062, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і розташована по АДРЕСА_1 .

Долучена до матеріалів справи копія договору купівлі-продажу від 30 серпня 2006 року свідчить про те, що попереднім власником вказаного приміщення магазину-кафе була ОСОБА_2

16 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору банк набуває право власності на іпотечне майно у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

На підставі вказаного договору 21 серпня 2007 року за позивачем зареєстроване право власності на нерухоме майно магазин-кафе по АДРЕСА_1 .

Витяг з Державного земельного кадастру містить інформацію про те, що власником земельної ділянки площею 0,1063 га, кадастровий номер :05:015:0062, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована в АДРЕСА_1 , зазначено ОСОБА_2 .

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Русецького І.В. від 17 грудня 2019 року позивачеві відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Підставою для відмови була та обставина, що відповідно до отриманих відомостей з Державного земельного кадастру №15899145 від 11 грудня 2019 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за іншою особою на підставі державного акта ЖТ №164790 від 19 липня 2004 року.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до положень статті 29 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку ( крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстроване в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів ( відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Згідно з пунктом 81-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за №1127 ( у редакції, чинній на час прийняття рішення про відмову у державній реєстрації права власності ) державна реєстрація права власності на земельну ділянку, реєстрацію якого проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його набуття, проводиться за умови наявності відповідних відомостей про зареєстровані права в Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, реєстрацію якого не проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його набуття, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, що заявляє свої права.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно з пунктами 4 та 5 частини 1 статті 24 цього Закону, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, та/або за наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, вказані обставини є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Відмовляючи у державній реєстрації права власності за позивачем на вказану земельну ділянку, державний реєстратор виходив з того, що у Державному земельному кадастрі міститься інформація про те, що її власником є ОСОБА_2 . У свою чергу, договір про задоволення вимог іпотекодержателя був укладений між позивачем та ОСОБА_1 , яка є іпотекодавцем цього майна.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, державна реєстрація речового права лише констатує факт правомірного набуття учасником правовідносин певного речового права та не пов`язана зі спором про право на таке майно. При прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на майно державний реєстратор повинен пересвідчитися у правомірності набуття особою такого права та встановити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами.

У спірних правовідносинах право власності на передану в іпотеку земельну ділянку у Державному земельному кадастрі зареєстроване за ОСОБА_2 , що виключає можливість проведення державної реєстрації права власності на це майно за позивачем, який є іпотекодержателем. Державний реєстратор в межах наданих йому повноважень позбавлений можливості самостійно усунути суперечність між заявленим та зареєстрованим у ДЗК правом власності.

На переконання суду, та обставина, що право власності у Державному земельному кадастрі зареєстроване за особою, яка не є іпотекодавцем, не свідчить про недотримання формальної процедури оформлення речового права, а вказує на наявність спору про право власності на це майно. У такому випадку права іпотекодержателя можуть бути захищені шляхом звернення стягнення на іпотечне майно у спосіб, передбачений Законом України Про іпотеку, із залученням до участі у справі осіб, права яких можуть бути порушені при вирішенні даного питання.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного по суті висновку про відмову у задоволенні позову. Та обставина, що при вирішенні спору суд послався на положення ст. 29 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та пункт 81-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у редакціях, які набули чинності після прийняття державним реєстратором спірного рішення, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: