Справа № 450/5151/21 Провадження № 2/450/2110/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., при секретарі Расяк С.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

14 грудня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 , у якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження земельної ділянки площею 0,0455 га, кадастровий № :05:000:0002, розташованої на території Скнилівської сільської ради Львівського району Львівської області, а також садового будинку площею 219,7 кв.м, реєстраційний № 060, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Мотивував заяву тим, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження належного йому нерухомого майна, а саме гаданої земельної ділянки, яка була предметом попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між ним і відповідачем, грошові кошти за невиконання умов якого позивач просить стягнути.

Так, ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року по справі № 944/4365/21 затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , якою останній передав ОСОБА_4 у власність вищевказану земельну ділянку. Повідомив, що ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі як сторона або третя особа. Відповідач, незважаючи на чинність попереднього договору купівлі-продажу, укладеного з позивачем, відчужив земельну ділянку, якої цей договір стосувався. Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання рішення суду, просить заяву задовольнити.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить накласти арешт на належне відповідачу майно.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України ).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 29 липня 2021 року укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався передати у власність ОСОБА_1 з укладенням договору купівлі-продажу, а остання зобов`язалася прийняти у власність і оплатити земельну ділянку площею 0,045 га, кадастровий № :05:000:0002, розташовану на території Скнилівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року по цивільній справі № 944/4365/21 затверджено мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_4 та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , якою ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0, 0455 га, кадастровий № :05:000:0002, а відповідачі визнали свій солідарний борг перед позивачем в розмірі 40000 грн., який виник на підставі розписки від 01 березня 2021 року.

При цьому провадження по справі № 944/4365/21 відкрито ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 вересня 2021 року.

Тобто, учасники вказаних правовідносин досягли мирного врегулювання спору менше ніж за місяць шляхом передання у власність позивачу земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 40000 грн. при тому, що вартість вказаної ділянки явно вища за 40000 грн.

Вказані обставини свідчать про вчинення відповідачем умисних дій для створення перешкод для подальшого виконання рішення суду або унеможливлення його виконання шляхом відчуження земельної ділянки, яка є предметом договору, укладеного між ним і позивачем у даній справі, на користь третьої особи за допомогою легалізації таких правовідносин на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди. Суд при цьому враховує також і той факт, що ОСОБА_1 не залучалася до участі у справі № 944/4365/21 як третя особа, не викликалася в судові засідання, зокрема, в засідання, на якому затверджено мирову угоду, хоча даний документ безпосередньо стосувався її прав та інтересів в частині згаданої земельної ділянки. Така поведінка відповідача є недобросовісною і свідчить про використання ним права на зло, оскільки цивільно-правовий і цивільно-процесуальний інструментарій (розписка від 01 березня 2021 року, ухвала Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року по цивільній справі № 944/4365/21) використовувався відповідачем для унеможливлення звернення стягнення на вказану вище земельну ділянку позивачем і зумовив для неї настання таких негативних наслідків, що свідчить про зловживання правом.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 754/5841/17.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що існує достатньо обґрунтована імовірність того, що відповідач вчиняє дії, які можуть істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у даній справі, тому існує об`єктивна необхідність у забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно з метою запобігання переходу прав на майно (його частину) до інших осіб. Такий захід забезпечення позову є співмірним з негативними наслідками для власника майна, які можуть бути викликані застосуванням цього заходу.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, заяву представника позивача про забезпечення позову слід задовольнити і накласти арешт на вищевказане майно в межах розміру заявлених позовних вимог 42000 доларів США неповернутого авансу та 2256475 грн. 20 коп. неустойки.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 152, 153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Накласти арешту на земельну ділянку площею 0,0455 га, кадастровий № :05:000:0002, розташовану на території Скнилівської сільської ради Львівського району Львівської області, а також на садовий будинок площею 219,7 кв.м, реєстраційний № 060, розташований за адресою АДРЕСА_1 , межах розміру заявлених позовних вимог 42000 доларів США неповернутого авансу та 2256475 грн. 20 коп. неустойки.

Для забезпечення відповідності виконавчого документа надати наступні анкетні дані стягувача та боржника:

- Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_2 .

- Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_3

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію.

Суддя Мусієвський В.Є.