КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/119/18 Головуючий у І інстанції -Пятничук І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Оніщука М.І.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за основним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення, в якій заявник вказуючи на те, що доки розглядається цивільна справа в суді, якою буде визначено місце проживання дитини, він вважає за доцільне спілкуватися з дітьми, та враховуючи наведене просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 до ухвалення судового рішення передавати дітей ОСОБА_1 на ториторії Святошинського районного у м.Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щовівторка та щочетверга о 14 год. 00 хв та до 16 год. 00 хв у присутності фахівця із соціальної роботи та вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`зання будь-яких інших осіб, які триматимуть дитину у себе на підставі закону чи рішення суду, передати батьку ОСОБА_1 його малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ухвалення остаточного рішення у справі №759/119/18.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову вказував, що неприйняття запропонованих ним заходів може стати наслідком втрати бажання дитини проживати разом із батьком, призведе до погіршення фізичного та психічного здоров`я малолітнього, його розвитку, є також ймовірність виникнення вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дитини від батька через втрату емоційної та психологічної прихильності, що може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, призвести до ситуації, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для захисту прав дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції попередньо підмінивши в ухвалі предмет мого позову (позовні вимоги), застосував ч.10 ст. 150 ЩІК України, якою не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, що є фактично застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, та що призвело до неправильного рішення за заявою про забезпечення позову.

Зазначає, що суд не надав повної та всебічної оцінки доказам, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, та не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову - відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову №9 від 22 грудня 2006 року.

Посилається на те, що існує реальний ризик, що допоки в суді буде розглядатися справа, його діти можуть остаточно втратити емоційний зв`язок з ним. А після ухвалення судом рішення, яким буде визначено місце проживання дітей, він буду позбавлений реальної можливості виконати рішення суду, оскільки діти остаточно будуть налаштовані відповідачкою проти нього - рідного батька, то існує необхідність у забезпеченні його позову про визначення місця проживання дітей.

Вказує, що неприйняття запропонованих ним заходів може стати наслідком втрати бажання дитини проживати разом із батьком, призведе до погіршення фізичного та психічного здоров`я малолітнього, його розвитку, є також ймовірність виникнення вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дитини від батька через втрату емоційної та психологічної прихильності, що може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, призвести до ситуації, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для захисту прав дитини.

Зазначає, що такі рішення в інтересах дитини доволі часто приймаються судами всіх рівнів з урахуванням принципу рівності обох батьків та рівності прав дитини по відношенню до кожного з батьків.

Окрім іншого апелянт наголошує на тривалому розгляді справи та самої заяви про забезпечення позову.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що предметом позову є визначення місця проживання дітей з батьком. Позивачем не обґрунтовані та взагалі не існують докази на підтвердження наявності вищенаведених підстав забезпечення позову, а саме - доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Натомість заходи, які просить застосувати Скаржник, не узгоджуються з пріоритетом захисту інтересів дитини, якого мають дотримуватись суди у подібних спорах, згідно практики ЄСПЛ та правових висновків Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення даного позову в обраний позивачем спосіб є вирішенням справи по суті, а тому не свідчить про наявність правових підстав для повного чи часткового задоволення заяви про забезпечення позову в даній справі.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи предметом позову є визначення місця проживання дітей,ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що існує реальний ризик, що допоки в суді буде розглядатися справа, його діти можуть остаточно втратити емоційний зв`язок з ним. А після ухвалення судом рішення, яким буде визначено місце проживання дітей, він буду позбавлений реальної можливості виконати рішення суду, оскільки діти остаточно будуть налаштовані відповідачкою проти нього - рідного батька, то існує необхідність у забезпеченні його позову про визначення місця проживання дітей.

Вказує, що неприйняття запропонованих ним заходів може стати наслідком втрати бажання дитини проживати разом із батьком, призведе до погіршення фізичного та психічного здоров`я малолітнього, його розвитку, є також ймовірність виникнення вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дитини від батька через втрату емоційної та психологічної прихильності, що може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, призвести до ситуації, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для захисту прав дитини.

У відповідності до приписів ч.ч 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову наведені у ст. 152 ЦПК України.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалене тільки у відповідності до заявлених вимог. Отже, конкретний вид забезпечення позову повинен застосовуватися у разі необхідності та бути співмірним із заявленими вимогами.

У відповідності з абз. 2 п. 1, абз. 1, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду).

При цьому, відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Виходячи з роз`яснень, наданих Верховним Судом України у п. 4 постанови Пленуму за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року по справі № 381/4019/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, інститут забезпечення позову є важливим інструментом для захисту прав сторін та реалізації подальшого реального виконання судових рішень. При постановленні ухвал про забезпечення позову суду необхідно дотримуватись балансу рисків, які пов`язані з реальним майбутнім ухиленням від виконання судового рішення та обмеженні прав сторін судового провадження.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Колегія суддів приймає до уваги, що предметом даного позову також є визначення місця проживання дітей а, тому вид його забезпечення шляхом зобов`язання відповідача надати можливість безперешкодного спілкування та побачення батька з дітьми протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком.

Крім того, враховуючи специфіку сімейних відносин, тривалий розгляд даної категорії справи судом, а також напружені відносини, які склались між сторонами, що може негативно вплинути на психологічне здоров`я дитини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом визначення часу та місця для побачень дитини з батьком.

В постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року, справа № 127/31828/19 зазначено, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Верховний суд у вказаній справі дійшов висновку, що зустрічі батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Доводи вказані у відзиві стосовно того, що позивачем не обґрунтовано заходи забезпечення позову та заходи забезпечення позову не узгоджуються з пріоритетом захисту інтересів дитини колегією суддів відхиляються оскільки за час тривалого розгляду справи у суді існує реальний ризик того, що діти можуть втратити емоційний зв`язок з батьком, що може призвести до погіршення психічного здоров`я дітей та ймовірність виникнення вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дитини від батька через втрату емоційної та психологічної прихильності.

Таким чином, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо вжиття заходів забезпечення позову в частині зобов`язання будь-яких інших осіб , які тримають дитину у себе на підставі закону чи рішення, передати ОСОБА_1 його малолітніх дітей то заява задоволенню не підлягає, оскільки в цій частині судове рішення може впливати на права і обов`язки осіб, які не беруть участь у цій справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381,382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до ухвалення судового рішення у справі передавати малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження НОМЕР_4 ) батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5 , РИОКГІП: НОМЕР_6 - на території Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ( АДРЕСА_1 ), щовівторка та щочетверга о 14 год 00 хв та до 16 год 00 хв, у присутності фахівця із соціальної роботи.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

М.І. Оніщук