Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2699/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 3 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/2699/21 за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, припинення права власності на них

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року, яка постановлена суддею Большаковою Т.Б.

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати недійсними договори дарування, укладені 31.03.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відчуження житлового будинку, площею 200,2 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,1214 га, кадастровий номер :01:026:0507, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим припинити право власності ОСОБА_4 на вказане майно.

Разом з позовною заявою, позивачем також було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 20010173, а також на земельну ділянку, площею 0,1214 га, кадастровий номер :01:026:0507, розташовану за вказаною адресою, які належать на праві власності ОСОБА_4 .

На обґрунтування заяви зазначає, що підставою для звернення з позовом стало оскарження удаваних правочинів, які вчинені для уникнення ОСОБА_3 виконання грошового зобов`язання за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.03.2021 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики на загальну суму 251 765,10 грн та судових витрат в розмірі 2517,65 грн. Дані обставини вказують на ризики щодо подальшого відчуження нерухомості для унеможливлення виконання судового рішення.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 20010173, та земельну ділянку, площею 0,1214 га, кадастровий номер :01:026:0507, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати. В обґрунтування скарги, зокрема, зазначив, що суд не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду, оскільки заява позивача базується на особистих припущеннях та є необґрунтованою. Крім того, суд не застосував співмірність та зустрічне забезпечення, які передбачають співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. Скаржник вважає, що підстави для визнання договорів дарування недійсними відсутні, відповідач є законним власником спірного житлового будинку та земельної ділянки, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з характеру позовних вимог, співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також з того, що між сторонами у справі дійсно виник цивільно-правовий спір щодо визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, позивачем зазначені достатні доводи, які разом з матеріалами справи вказують на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява про забезпечення позову безпосередньо стосується забезпечення заявлених позивачем вимог про визнання правочинів недійсними. Спірне нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки є предметом спору і у випадку його подальшого відчуження відповідачем ОСОБА_4 третім особам, ефективний захист прав позивача буде утруднений чи неможливий. Зокрема, відчуження відповідачем спірного майна, правомірність набуття права на яке оспорює позивач, за умови задоволення його вимог, потягне необхідність подання інших позовів, бо майно буде належати іншій особі, право якої позивачу доведеться також оспорювати, що не сприятиме ефективному захисту його прав.

При цьому слід зауважити, що із поданого ОСОБА_1 позову вбачається, що позивач просить визнати недійсним оспорювані договори дарування нерухомого майна як фіктивні не як власник цього майна і не з метою повернення його у свою власність, а з метою повернення майна у власність відповідача ОСОБА_3 і можливого послідуючого виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики за рахунок цього майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову, а також що застосований захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами і забезпечить їх виконання та ефективне поновлення прав позивача.

Крім того, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

За таких обставин посилання заявника на те, що позивачем не надано належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Враховуючи вид забезпечення позову, відсутність ризику у спричиненні збитків відповідачу у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими, колегія суддів вважає, що у суду не було підстав для застосування зустрічного забезпечення. Також колегія суддів враховує, що згідно обставин справи відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, визначеного ч.3 ст.154 ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий: Судді: