Справа № 737/811/21
Проваждення № 2/737/360/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого суддіКоренькова А.А.
секретаря судового засіданняЧередниченка С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу № 737/811/21
за позовомОСОБА_1
доКомунального закладу «Орлівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Куликівської селищної ради
провизнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди
учасники справи та представники:позивач ОСОБА_1 представник відповідача Савченко А.І.

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального закладу «Орлівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Куликівської селищної ради, яким просить визнати незаконним та скасувати наказ № 41 від 05.11.2021 року про його відсторонення від роботи та поновити його на роботі, зобов`язати виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, стягнути моральну шкоду та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що він перебуває в трудових відносинах з відповідачем, обіймає посаду вчителя фізики, математики та інформатики. 5 листопада 2021 року відповідач наказом «Про відсторонення від роботи Романа Штунди» № 41 від 05.11.2021 року відсторонив позивача від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. З посиланням на норми Конституції України та КЗпП України вважає своє відсторонення незаконним.

Ухвалою суду від 26.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви позивачем, ухвалою суду від 08.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 29.12.2021 року.

23.12.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає. Посилається на те, що оспорюваний наказ відповідачем був виданий на підставі ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», та на виконання положень Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами і доповненнями, згідно якої на території України встановлено карантин до 31.12.2021 року та запроваджено відповідні обмежувальні заходи, покладено обов`язок на керівників установ, організацій, підприємств забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, а також встановлений обов`язок відсторонити від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Зазначає, що наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, який набрав чинності з 08.11.2021 року затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, у відповідності до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину підлягають зокрема працівники закладів загальної середньої, у т. ч. дошкільної, позашкільної освіти незалежно від типу та форми власності. Вказує, що відповідач не надав довідки про протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень. Доводи позивача на неконституційність положень вищевказаних нормативних актів в частині неможливості відсторонення працівника від роботи через відсутність профілактичного щеплення вважає необґрунтованими з огляду на положення ст. 46 КЗпП України, яка передбачає можливість відсторонення власником або уповноваженим органом працівника від роботи, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством. Вважає, що відсторонення не є порушенням позивача права на працю, оскільки призупинення трудових відносин в такому випадку не тягнене за собою обов`язкове припинення трудових відносин, на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Вказує, що перед виданням оспорюваного наказу позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153, повідомлено про необхідність обов`язкового щеплення проти COVID-19 від 04.11.2021 № 44 та про можливість відсторонення від роботи у випадку ненадання довідки про вакцинацію або про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позові. Зазначив, що щеплення проти COVID-19 він не робив, про наявність у нього протипоказань до вакцинації проти COVID-19 йому не відомо, оскільки з даного питання до сімейного лікаря не звертався. Вважає, що відсторонення його від роботи з підстав відсутності вакцинації від COVID-19 є непровомірним, оскільки не передбачено законом, порушує його конституційне право на працю та на оплату праці.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши учасників справи, дослідивши заяви по суті справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працює вчителем математики, фізики та інформатики комунального закладу «Орлівський заклад загальної середньої освіти I-III ступенів» Куликівської селищної ради.

Наказом комунального закладу «Орлівський заклад загальної середньої освіти I-III ступенів» Куликівської селищної ради № 95 21.10.2021 працівників комунального закладу «Орлівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Куликівської селищної ради було ознайомлено з наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Вказаний наказ доведений до відома позивача, що підтверджується його підписом (а.с.44-45).

Як вбачається з повідомлення №44 від 04.11.2021 року позивач був повідомлений про те, що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину щеплення проти COVID-19 є обов`язковим та про необхідність надання документу, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення, або ж надання довідки про абсолютні протипоказання до щеплення. Роз`яснено, що в разі не надання одного і зазначених в повідомленні документів до 05.11.2021 року позивача відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Позивач 04.11.2021 з повідомленням ознайомився та отримав другий примірник про що свідчить його особистий підпис (а.с.43).

Наказом № 41 від 05.11.2021 року комунального закладу «Орлівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Куликівської селищної ради «Про відсторонення від роботи Романа Штунди» позивача було відсторонено від роботи з 05.11.2021 року без збереження заробітної плати (а.с.8).

Стаття 46 Кодексу законів про працю України передбачає, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме перевірки законності відсторонення позивача від роботи суд виходить з того, що відповідно до преамбули Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-ХІІ (далі Закон № 2801) кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров`я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров`я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв`язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя. Основи законодавства України про охорону здоров`я визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2801 законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Статтею 5 Закону № 2801 визначено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

За пунктами «б», «г» частини 1 ст. 10 Закону № 2801, громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III (далі - Закон № 1645-III) визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

За ст. 1 Закону № 1645-III протиепідемічні заходи - комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Стаття 11 Закону № 1645-III визначає, що організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю, у тому числі лабораторних досліджень і випробувань при виробництві, зберіганні, транспортуванні та реалізації харчових продуктів і продовольчої сировини та іншої продукції, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 1645-III профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 року № 4004-ХІІ (далі - Закон № 4004-ХІІ) визначено, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За п. «й» ч. 1 ст. 41 Закону № 4004-ХІІ до повноважень головних державних санітарних лікарів Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступників, головних державних санітарних лікарів на транспорті та їх заступників у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) віднесено визначення необхідності профілактичних щеплень та інших заходів профілактики у разі загрози виникнення епідемій, масових отруєнь та радіаційних уражень.

Таким чином, профілактичні щеплення є одним з засобів реалізації протиепідемічних заходів, спрямованих на забезпечення санітарного благополуччя населення з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, а описані вище нормативні акти є формою реалізації норм Конституції України у сфері охорони здоров`я.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України 26 серпня 2021 року № 9, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» затверджено протиепідемічні заходи у закладах освіти на період карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), в преамбулі яких вказано, що з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) у навчальному 2020 - 2021 році суб`єкти, що відповідальні за влаштування, утримання закладів позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (далі - заклади освіти), мають здійснювати свою діяльність з урахуванням вимог санітарного законодавства, вимог встановлених Кабінетом Міністрів України на період карантину та необхідності забезпечення належних протиепідемічних заходів (далі - заходи), спрямованих на запобігання ускладнення епідемічної ситуації внаслідок поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 9 грудня 2020 р (в редакції від 26.10.2021 року, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України встановлено карантин, продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20 жовтня 2021 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» постанову КМУ № 1236 доповнено п. 41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Наказом МОЗ України № 2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності (п.3 переліку). В разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

На думку суду, в даному випадку відсторонення позивача від роботи ґрунтувалось на вимогах закону, здійснено в спосіб, передбачений законом та за наявності правових та фактичних підстав для цього. Що стосується посилань позивача на ту обставину, що відсторонення від роботи порушує його конституційне право на працю, то з цього приводу суд зауважує наступне.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Соломахін проти України» в рішенні від 15 березня 2012 року зроблений висновок про те, що ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право кожного на повагу до приватного і сімейного життя. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Отже ЄСПЛ, розглядаючи порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у цій справі, вказав, що відповідно до його прецедентної практики фізична недоторканність особи охоплюється поняттям «приватне життя», яке охороняється статтею 8 Конвенції. Примусова вакцинація - як примусове медичне лікування - означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи, як це гарантується пунктом 1 статті 8 (див. Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., та Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р.) Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні.

Одночасно, постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20) вказано, що вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту, а право дитини позивачки на освіту в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси.

В даному випадку, суд вважає, що відсутнє порушення права позивача на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача було правомірним та виправданим переважанням суспільного інтересу у забезпеченні безпеки життя та здоров`я людей та контролю над поширенням інфекційних хвороб над приватним інтересом позивача.

Враховуючи, що позивачем не доведено неправомірність дій відповідача щодо відсторонення позивача від роботи у зв`язку із відсутністю обов`язкового щеплення, позовні вимоги позивача про скасування наказу Комунального закладу "Орлівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Куликівської селищної ради № 41 від 05.11.2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, поновлення позивача на роботі та виплату середньої заробітної плати задоволенню не підлягають. Також у зв`язку з відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди .

У зв`язку із відмовою в позові, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 4, 12 - 13, 19, 81, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Орлівський заклад загальної середньої освіти І - ІІІ ступенів Куликівської селищної ради» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

5. Повний текст рішення складений 04.01.2022 року.

Суддя А. А. Кореньков