Провадження № 22-ц/811/2931/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симця В.І.,

за участі : відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Голуба С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року АТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до Шевченківського районного суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 332586,95 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 4988,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 13 жовтня 2018 року відбулася ДТП, за участю транспортного засобу «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Львова вказана ДТП відбулася внаслідок порушення відповідачем ПДР України.

22 вересня 2016 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «Віннер лізинг» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-00219, предметом якого було страхування автопарку транспортних засобів та транспортного засобу «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1 .

На підставі страхового акту та розрахунку до нього позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 430586,95 грн.

Особиста цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «НАСК «Оранта», яка виплатила 98000 грн. страхового відшкодування.

Відтак, просив стягнути з відповідача 332586,95 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ «Страхова компанія «Українська страхова група», подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції визнав Звіт №2336/18 про оцінку автомобіля FORD KUGA неналежним та недопустимим доказом, а страховий акт та розрахунок страхового відшкодування вважав недостатніми доказами.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, пославшись на те, що страховий акт та розрахунок не є належним та допустимим доказами доказування.

Вказує, що Звіт не є предметом доказування розміру понесених фактичних збитків, в свою чергу суд першої інстанції взагалі не досліджував вказаний рахунок «Велет Авто», як розмір збитків.

Звіт було проведено тільки з метою огляду пошкодженого застрахованого транспортного засобу, про що і зазначено у страховому акті п.10, з метою запобігти необґрунтованим виплатам.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Посилається на позиції Верховного Суду, відповідно до яких, Суд залишаючи судові рішення без змін вказав що суди правильно стягнули з винуватця ДТП на користь страховика за договором добровільного страхування різницю між вартістю матеріального збитку, що сплачений страховиком за договором обов`язкового страхування, та вартістю відновлювального ремонту, що відповідає фактичному розміру шкоди.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 червня 2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Голуба С.І. на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки суд визнав Звіт №2336/18 про оцінку автомобіля FORD КUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 неналежним та недопустимим доказом, а Страховий акт №ЗСКА-8879 від 03.12.2018 року та Розрахунок страхового відшкодування від 03.12.2018 року є недостатніми доказами, позивачем в розпорядження суду не надано інших доказів, які би обґрунтовували суму матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2018 року о 12.30 год по вул.Тракт-Глинянський вул.Ромаданівська трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «FORD КUGA», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/8319/18 від 02.11.2018 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З постанови Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/8319/18 від 02.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 13.10.2018 р. об 12 год. 30 хв. на вул. Тракт Глинянський-вул. Ромаданівська, перед поворотом ліворуч на вул.Ромоданівська, керуючи транспортним засобом SKODA FABIA 1.4, д.н.з. НОМЕР_2 не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїздній частині та скоїв зіткнення з автомобілем FORD КUGA д.н.з НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п. 10.4, 2.3 б ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Також після зіткнення транспортний засіб FORD КUGA д.н.з НОМЕР_1 за інерцією здійснив наїзд на паркан будинку АДРЕСА_1 , чим завдав пошкоджень з матеріальними збитками.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль «FORD КUGA», державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ТОВ «Віннер лізинг».

22 вересня 2016 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «Віннер лізинг» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-00219, предметом якого було страхування автопарку транспортних засобів та транспортного засобу «FORD КUGA», державний номерний знак НОМЕР_1 .

ТОВ «Віннер лізинг» 16.10.2018 року звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

На підтвердження вартості завданих збитків позивач покликався на рахунок на оплату №7656 від 16.11.2018 року, складеного ТзОВ «Велет Авто» та стверджував, що на підставі даного рахунку було складено Страховий акт та розрахунок страхового відшкодування від 03.12.2018 року, складеного начальником відділу по роботі з VIP та корпоративними клієнтами ОСОБА_3 , де сума страхового відшкодування становить 430586,95 грн.

Відповідно до платіжного доручення №23603 від 03.12.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату ТзОВ «Велет-Авто» у сумі 430586,95 грн.

Особиста цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «НАСК «Оранта», яка виплатила 98000 грн страхового відшкодування.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Дії осіб, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені у статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (частина перша статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказаною нормою також визначено вимоги до змісту та необхідних додатків до заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов`язанні, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заміна кредитора у деліктному зобов`язанні в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією, що не змінює порядку перебігу позовної давності (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18)).

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого (29 січня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/2351/17 та від 05.04.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/3165/17).

Встановлено, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату ТзОВ «Велет-Авто» у сумі 430586,95 грн.

ПрАТ «НАСК «Оранта», як страховик винуватця ДТП ОСОБА_1 здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 98000 грн. ( 100 000 грн. ліміт страхового відшкодування, 2000 грн. франшиза).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ТОВ «Віннер лізинг» пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням в сумі 332 586, 95 грн..

Верховний Суд в постанові від 13 травня 2019 року (справа №522/538/17) прийшов до аналогічних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що Звіт №2336/18 про оцінку автомобіля FORD КUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 є неналежним, оскільки в ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Колегія суддів вважає такі висновки необґрунтованими.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта для суду не є обов`язковим та не має наперед встановленого значення. Суд оцінює його, як і інші докази, за своїм внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження у судовому засіданні, а також у зв`язку з іншими наявними у справі доказами у їх сукупності. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень , затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, для юридичних і фізичних осіб на договірних засадах експертами проводяться експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

В інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. (п.п 1.3, 1.8 Інструкції).

Окрім цього, варто зазначити, що суд першої інстанції посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 522/1029/18 від 18.12.2019 року.

Проте, судом першої інстанції не взято до уваги, що в постанові Верховного Суду йшла мова про висновок будівельно-технічного експертного дослідження, а в даній справі стороною було подано звіт про оцінку, який не є висновком експерта.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Звіт №2336/18 про оцінку автомобіля FORD КUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 виготовлено на підставі договору та заяви від СК «Українська страхова група» оцінювачем ОСОБА_4 , який має право на здійснення такої оцінки на підставі кваліфікаційного свідоцтва оцінювача та не є експертом.

Суд першої інстанції повинен був оцінити звіт про оцінку як письмовий доказ, наданий позивачем в обґрунтування обставин, на які він посилається, дослідити його в судовому засіданні та надати відповідну оцінку.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що звіт про оцінку майна наданий стороною позивача є належним та допустимим доказом, та в сукупності з Страховим актом №ЗСКА-8879 від 03.12.2018 року та Розрахунком страхового відшкодування від 03.12.2018 року підтверджують позовні вимоги.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено, відтак з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» підлягає до стягнення 4988, 80 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4 990 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2021 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - 332 586 грн 95 коп. відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 4988, 80 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4 990 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.