Справа № 465/6848/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1692/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів і визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 від усіх видів доходів, але не менше ніж в розмірі, встановленому, на законодавчому рівні на малолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.09.2018 року.

Також позивачка просила:

Визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності у розмірі 3/5 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за відповідачем, ОСОБА_3 , право власності у розмірі 2/5 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 автомобіля марки «SUBARU Forester» д.н.з. НОМЕР_1 .

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син- ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька- ОСОБА_6 . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2019 року у справі №465/5432/18 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем. Тривалий час з серпня 2018 року ОСОБА_3 з дітьми не проживає, не цікавиться їх матеріальним станом та не спілкується із ними. Так, з метою належного забезпечення рівня дітей, просить стягувати із відповідача аліменти.

Крім того, позивачка вказує на той факт, що за час спільного проживання у шлюбі сторони нажили разом спільне майно, а саме: придбано квартиру АДРЕСА_2 . Право власності на помешкання у відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 06 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. за ціною 1 671 858, 31 грн. Право власності на спільне майно відповідач не визнає, змінив ключі від вхідних дверей вищевказаної квартири. Так, житлове приміщення складається із трьох кімнат площами: 22,4 кв.м.16,6 кв.м, 15,8 кв.м, та нежитлових приміщень площею 47,1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Так я к з позивачкою проживають двоє дітей, остання просить суд визнати за нею 3/5 права власності на оспорювану квартиру та відповідно, за відповідачем 2/5.

Так, позивачка також вказує, що ними за час спільного проживання придбаний автомобіль марки «SUBARU Forester» д.н.з. НОМЕР_1 , яка також підлягає поділу.

На підставі вищевикладеного, просить позов зодоволити.

15 червня 2020 року на адресу суду поступила зустрічна позовна заява від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, яка мотивована тим, що позивач за зустрічною позовною заявою припинив будь-які сімейні відносини та ведення спільного господарства із ОСОБА_1 ще 26.05.2014 року та орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 вказує на той факт, що єдиним спільно нажитим майном під час шлюбу є машина. Будь - яке інше майно спільно не було придбано. Так, лише 17.11.2015 р. між ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_3 , а також ТзОВ «Львівська мрія» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Всі платежі щодо оплати нерухомості позивач за зустрічним позовом здійснював в результаті ведення підприємницької діяльності. Так, згідно із виписки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 отримав у період з 10.07.2017 р. по 30.12.2016 р. грошові доходи на загальну суму 2 990 442,87 грн.. 06.03.2017 р. ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_4 . Всі ремонтні роботи позивач за зустрічним позовом проводив за власний рахунок

ОСОБА_3 покликається на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбавання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя, коштами або працею в набутті майна. Сам по собі факт придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказує на той факт, що ОСОБА_1 працювала вчителькою, а після народження дітей перебувала у декретній відпустці, що тільки підтверджує відсутність в останньої грошових коштів.

На підставі вищевикладеного, просить визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 101,9 кв.м.

27 січня 2021 року та 16 березня 2021 ОСОБА_1 подала заяви про уточнення позовних вимог в частині встановлення розміру аліментів, та просила стягувати з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 10 прожиткових мінімумів, що встановлюється чинним законодавством України для віком до 18 років, на сина ОСОБА_5 , щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 10 прожиткових мінімумів, що встановлюється чинним законодавством України для віком до 18 років, на доньку, ОСОБА_6 , щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти за період з листопада 2019 року до лютого 2021 року на сина та дочку у розмірі 682, 510 грн.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 768,40 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконанню.

Рішення суду в апеляційному порядку 16 квітня 2021 року оскаржила ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 рішення оскаржив ОСОБА_3 .

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. В апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду про встановлення розміру аліментів на одну дитину в розмірі 8 тисяч гривень, оскільки при встановленні розміру аліментів на дітей, судом не було враховано долученого до матеріалів справи доказу про доходи відповідача ОСОБА_3 від Головного управління ДПС у Львівській області від 05.11.2020р.

Зазначає, що судом не взято до уваги інформацію, яка долучена до матеріалів справи, а саме довідку Ф-2 від 27.08.2020 року про місце проживання та склад сім`ї, яка видана ОСББ «Рубчака 21-«б», що спростовує твердження відповідача, що він з сім`єю не проживає з травня 2014 року. Також, судом не взято до уваги договір купівлі-продажу квартири від 06 березня 2017р., яка засвідчує, що квартира куплялась за кошти позивачки, як дружини, і що таке майно має статус майна спільної сумісної власності.

Окрім того, зазначає, що судом не розглядались позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме та рухоме майно, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_3 вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. В апеляційні скарзі зазначає, що ОСОБА_3 щомісячно та протягом значного терміну часу перераховує гр. ОСОБА_1 грошові кошти, в сумі 8000 грн., на утримання своїх малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким чином не ухиляється від виконання обов`язків батька.

Окрім того вважає, що позивачкою зазначено необгрунтований розмір аліментів, не надано будь-яких письмових доказів на підтвердження розміру останнього, а будує свої докази виключно на припущеннях.

Окрім того, зазначає, що він працюючи фізичною особою - підприємцем, має нерегулярний дохід, який залежить від кількості замовлень та наданих послуг, та щомісяця може бути різним, або взагалі відсутнім.

В апеляційні скарзі стверджує, що спільне проживання та ведення спільного господарства, ведення спільного бюджету, спільні інтереси, проживання, тощо, припинились між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після народження другої дитини, а саме: після ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертає увагу суду на те, що єдиним майном, яке було нажито за час шлюбу подружжя ОСОБА_7 в період з 12.11.2011 року та по 26.05.2014 року є транспортний засіб марки «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_3 , який придбано за спільні кошти. Будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна, подружжям ОСОБА_7 в період з 12.11.2011 року та по 26.05.2014 року за спільні кошти чи в результаті спільної праці, придбано не було. Квартира АДРЕСА_6 , придбана за особисті кошти ОСОБА_3 отримані в результаті здійснення підприємницької діяльності, а відтак є його особистою власністю.

Просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в частині стягнення аліментів змінити та зменшивши розмір аліментів із 8000 грн. до 4000 грн., та скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 підлягаютьдо задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_4 виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований 12 листопада 2011 року, актовий запис № 3404.

У сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.10.2019 року між сторонами розірвано шлюб.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №000006 від 01.02.2019 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч. 9 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

В силу вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сум.

Разом з тим, ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.

Як вбачається з ч.ч.1,2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я дитини, нормальний стан здоров`я та матеріальне становище як платника, так і одержувача аліментів.

Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України).

Суд першої враховуючи ті обставини, що відповідач є особою працездатного віку, має змогу працювати, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 8000 грн. на кожну дитину в місяць.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів з наступних підстав.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Таким чином, на момент ухвалення оскаржуваного рішення мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 років до 18 років не може бути меншим ніж 1109 грн.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом в частині стягнення аліментів на дітей не долучила достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 має змогу сплачувати аліменти на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі по 8000 грн. на кожного, проте, колегія суддів враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 в поданій ним апеляційній скарзі просить стягувати з нього по 4000 грн. на кожну дитину, суд вважає за необхідне рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів з 8000 грн. до 4000 грн. та викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Стягувати з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Щодо стягнення аліментів за минулий період, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати, у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Здійснюючи розгляд справи, суд прийшов до помилкового висновку, що оскільки позивачка уточнила заявлені позовні вимоги та не просила визнати за нею та за відповідачем права власності на спірну квартиру, суд в цій частині позов не розглядав.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки, як вбачається з заяв ОСОБА_1 від27 січня 2021 року та від 16 березня 2021, вона уточнила позовні вимоги виключно у частині встановлення розміру аліментів, від інших позовних вимог вона не відмовлялася.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У шлюбі сторони набули у власність наступне майно:

квартиру загальною площею 101,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 06 березня 2017 року);

автомобіль марки «Subaru Forester»державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки позивач та відповідач не домовилися про порядок поділу майна, колегія суддів приходить до висновку про можливість поділу майна набутого сторонами у шлюбі в рівних частках.

Ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторонами не доведено належними і допустимими доказами наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності в користь позивача чи відповідачки.

ОСОБА_3 в свою чергу не довів належними та допустимими доказами, що спірна квартира є його особистою приватною власністю, яка не підлягає поділу з тих підстав, що шлюб між сторонами фактично розпався 26 травня 2014 року і таку квартиру він придбав фактично за власні кошти.

Враховуючи наведене, рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 щодо визнання права власності слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Subaru Forester» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Subaru Forester»державний номерний знак НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині визнання права власності - відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 щодо визнання права власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Subaru Forester» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Subaru Forester» державний номерний знак НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині визнання права власності - відмовити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів з 8000 грн. до 4000 грн.

Викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року в наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Стягувати з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

В решті рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 )в користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_5 )судові витрати в розмірі 7203,75 грн.

Компенсувати ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) за рахунок держави частину сплаченого судового збору в розмірі 576,30 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.П. Цяцяк