Справа № 139/710/19
Провадження № 22-ц/801/1885/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 рокуСправа № 139/710/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до релігійної громади Святителя Миколая с. Котюжани Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання недійсними рішень загальних зборів,

за апеляційною скаргою Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації на окрему ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2021 року, постановлену у складі судді Тучинська Н. В. в приміщенні суду в смт. Муровані-Курилівці, -

в с т а н о в и в :

24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до релігійної громади Святителя Миколая с. Котюжани Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання недійсними рішень загальних зборів.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2021 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства /т. 3 а. с. 168-170/.

Окремою ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2021 року встановлено факт порушення начальником Управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА ОСОБА_14 свого обов`язку, встановленого частиною вісімнадцятою статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» щодо неприйняття станом на початок 2021 року рішення за заявами з вхідним № 138-25-17 від 14 лютого 2019 року та вхідним № 893-25-17 від 01 липня 2019 року. Окрему ухвалу направлено для усунення вказаних у ній недоліків до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації. Для запобігання повторення вказаних у цій ухвалі недоліків направлено окрему ухвалу до Міністерства культури та інформаційної політики України та до Вінницької обласної державної адміністрації. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, встановлено місячний строк (з моменту отримання) для надання суду відповіді про виконання окремої ухвали та про прийняті міри реагування з приводу виявлених порушень законодавства. Представнику позивача адвокату Червоняку С. П. відмовлено в задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали у зв`язку з його необґрунтованістю.

Окрема ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до частини вісімнадцятої статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» орган, який здійснює реєстрацію, зобов`язаний в місячний термін розглянути заяву, статут (положення) релігійної організації, та прийняти відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам. Судом встановлено факт порушення начальником Управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА ОСОБА_14 свого обов`язку, встановленого частиною вісімнадцятою статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» щодо неприйняття станом на початок 2021 року рішення за заявами з вхідним № 138-25-17 від 14 лютого 2019 року та вхідним № 893-25-17 від 01 липня 2019 року.

Не погодившись із окремою ухвалою суду першої інстанції, Управлінням у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністраціїподано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить окрему ухвалу суду першої інстанції в частині пунктів 1 - 4 резолютивної частини скасувати.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не вирішуючи спір по суті дійшов висновку про порушення законодавства начальником Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації. Крім цього, постановлення окремою ухвали є втручанням у дискреційні повноваження Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації.

22 вересня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_15 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю його в іншому судовому засіданні (Київського апеляційного суду у справі № 761/28273/21).

Ознайомившись із поданим клопотанням, колегія суддів вважає, що воно задоволенню не підлягає, з огляду на встановленні статтею 373 ЦПК України строки розгляду апеляційної скарги та відсутністю клопотання адвоката Червоняк С. П. про продовження строку розгляду апеляційної скарги (частина друга статті 373 ЦПК України). Доказів про виклик адвоката у судове засідання до Київського апеляційного суду не надано. Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на сайті Київського апеляційного суду зазначено про розгляд справи №761/28273/21 о 12:30 год. При цьому, розгляд даної справи призначено на 11:30 год. Представник ОСОБА_1 адвокат Червоняк С. П. не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції або за допомогою програмного забезпечення «EASYCON». З огляду на викладене, колегія суддів вважає причини неявки адвоката неповажними.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до частини п`ятої статті 130 ЦПК України.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_11 та ОСОБА_7 надали суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

У судовому засіданні апелянт та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 його адвокат Чубенко С., Лаврик І.А., Бондаренко П.М. апеляційну скаргу підтримали та просили скасувати окрему ухвалу.

Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість окремої ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Окрема ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 262,263 ЦПК України.

Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України).

Таким чином, окрема ухвала суду це вид судового рішення, що є процесуальним способом судового впливу (контролю) на виявлені під час судового розгляду та ухвалення судового рішення порушення закону.

Тлумачення частини першої статті 262 ЦПК України свідчить, що суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд справи закінчився постановленням ухвали про закриття провадження у справі. Позивачу було роз`яснено, що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції господарського суду.

Підставою для постановлення окремої ухвали суд першої інстанції визначив порушення начальником Управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА Салецьким І. О. обов`язку, встановленого ч. 18 ст. 14 Закону України № 987-ХІІ « Про свободу совісті та релігійні організації» щодо неприйняття станом на початок 2021 року рішення за заявами з вихідним № 138-25-17 від 14.02.2019 та вихідним № 893-25-17 від 01.07.2019, про що встановив факт.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд помилково застосував не ту норму закону, оскільки саме у ч. 18 ст. 14 Закону України № 987-ХІІ « Про свободу совісті та релігійні організації» зазначається, щодо строків розгляду заяв, статуту (положення) релігійної організації.

У частині п`ятій статті 262 ЦПК України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає висновки окремої ухвали помилковими, зробленими на підставі поверхневого аналізу матеріалів справи та чинного законодавства.

Так, встановивши факт порушення начальником Управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА Салецьким І.О. лише на підставі показів позивача та третьої особи, суд першої інстанції не пересвідчившись у їх дійсності, встановив факт порушення посадовою особою положень Закону.

У свою чергу, суд не встановив, які саме права громадян, підприємств, установ при цьому порушено, не зазначено причини та умови, що сприяли вчиненню такого порушення, відповідно до вимог частин першої та десятої статті 262 ЦПК України.

Поза увагою суду залишився той факт, що Закон визначив порядок захисту порушеного права заявника у разі перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень).

Не з`ясувавши чому заявник не скористалась своїм правом, визначеним п. 20.ст. 14 Закону № 987-ХІІ, суд встановив факт порушення начальником Управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА Салецьким І.О. положень ч. 18 ст. 14 Закону України № 987-ХІІ, чим порушив принцип диспозитивності, оскільки не врахував, що до суду за захистом свого порушеного права (оскарження дій посадової особи) заявниця не зверталась.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено: «окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2018 року у справі № 911/961/17 вказано, що: «в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 травня 2018 року у справі № 922/3997/15, від 04 травня 2018 року у справі № 922/1733/17.

Аналіз окремої ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2021 року свідчить, що при її постановленні суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки спір по суті судом не вирішувався та не надавалась оцінка обставинам справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні праві підстави для виходу за межі апеляційної скарги, так як окрема ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю (також в частині відмови в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Червоняку С. П. про постановлення окремої ухвали у зв`язку з його необґрунтованістю), оскільки у випадку відмови в задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали судом першої інстанції постановляється ухвала, а не окрема ухвала.

Відповідно до пункту 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про постановлення окремої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Окрему ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до релігійної громади Святителя Миколая с. Котюжани Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання недійсними рішень загальних зборів - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.