Провадження № 2-о/752/510/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Петріченка І. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , місце смерті м.Стаханов, Луганської області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . У заяві посилається на те, що є внучкою померлої, смерть якої настала на тимчасово окупованій території України. Виходячи з того, що смерть бабусі настала на тимчасово окупованій території, отримати свідоцтво про її смерть встановленого зразка вона не може, оскільки неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Заявник зазначає, що встановлення факту смерті, внесення до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких реалізація права як спадкоємця померлого.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2021р. було призначено розгляд даної справи на 20.09.2021р. на 16.30 годину.

Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, заявник ОСОБА_1 є внучкою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАГС, м.Стаханова, Луганської області, 28 січня 1992 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , виданого Палацом одруження, м.Кадіївка, Ворошиловградської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтвом про одруження між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , виданого Відділом РАГС, м. Стаханова, Ворошиловградської області, яким змінено прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_5 свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, 21 січня 2006 року та свідоцтвом про шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 серії НОМЕР_5 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області.

У судовому засіданні з викладених у заяві обставин, письмових доказів у справі, зокрема лікарської довідки про смерть № 12 від 04.10.2019р., виданої «Стахановська психіатрична лікарня» у м. Стаханов достовірно встановлено факт смерті ОСОБА_2 в м. Стаханов 03.10.2019 року від гострої серцево-судинної недостатності.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаться незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Згідно з наказами Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області», свідоцтва про смерть, видані органом, який знаходиться не на контрольованій території, є недійсним.

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Частиною 2 ст. 319 ЦПК України передбачено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, серед яких реалізувати своє право як спадкоємця померлої, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Керуючись ст. ст. 3, 81, 315-319 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити повністю.

2. Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Стаханов, Луганська обл., Україна, внаслідок гострої серцево-судинної недостатності.

3. Рішення про встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.О. Ольшевська