Справа № 930/2163/20
Провадження № 22-ц/801/2314/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 рокуСправа № 930/2163/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року, ухвалене суддею Тульчинського районного суду Вінницької області Саламахою О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , маючи на меті отримати банківські послуги, підписала заяву від 07.02.2007. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 13.08.2020 становить 30 286,31 гривень, з яких: 30236,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 49,40 грн. нарахована пеня, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 286,31 гривень, яка складається з наступного: 30236,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та - 49,40 грн. нарахована пеня. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.09.2021 заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано проплати здійсненні відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому вказана сума є неправомірно нарахованою.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2007 ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.18). У якій зазначено кредитний ліміт 5000,00 грн, базова процентна ставка за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованість, щомісячна комісія 1% та вказано що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду», сторони погодили, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) становить 1,9 % (а.с. 19).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 13.08.2020 становить 30 286,31 гривень, з яких: 30236,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 49,40 грн. нарахована пеня.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами (а.с. 18); розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 8-15); Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 20-38).

Встановлено, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та ОСОБА_1 користувалася коштами, про що свідчить виписка по картковому рахунку (а.с. 39-47) довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 17) та довідка про видані картки (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої свій висновок мотивував тим, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, зокрема укладення між позивачем та відповідачем договору про надання банківських послуг шляхом надання кредиту з встановленим лімітом на картковий рахунок. Дана обставина не заперечувалась відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути нараховану пеню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву та довідку про умови кредитування, в якій зазначено розмір процентів, пені та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх вимог банком надано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.18), у якій зазначено кредитний ліміт 5000,00 грн, базова процентна ставка за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованість, щомісячна комісія 1%.

Також надано довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду», сторони погодили, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) становить 1,9 % (а.с. 19)

Тобто, у заяві та в довідці встановлено вказаний кредитний ліміт та зазначена процентна ставка, пеня.

Вказаною довідкою, з якою під власноручний підпис ознайомлена ОСОБА_1 , визначена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що свідчить про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені за користування кредитними коштами.

Довідка, як і заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписана ОСОБА_1 .. Факт підписання такої довідки ОСОБА_1 не заперечувався.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц (провадження № 61-21994 св19).

З урахуванням наявності в матеріалах справи довідки, підписаної позичальником, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами та пені.

Довідка позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 1,9% в місяць та пені.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та пені.

Разом з тим, відповідач не спростував належними та допустимими доказами тієї обставини, що він взагалі не звертався до позивача з метою оформлення кредитного фінансування. А навпаки ОСОБА_1 визнала та не заперечувала, що вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000,00 грн на картковий рахунок шляхом підписання заяви з подальшим підняттям кредитного ліміту у розмірі 25 000,00 грн.

Тому доводи скаржника, що нею сплаченого борг за отриманим кредитом у повному обсязі, є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів належними доказами свої вимоги та обставини, на які посилався, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті платежів має право заявити вимоги про їх стягнення.

Із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що за заявою ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із зарахуванням на нього суми коштів та скаржник використовував дані кошти, при цьому остання не заперечує та не спростовує даний факт.

Суд першої інстанції враховуючи надані позивачем докази дійшов правильного висновку про доведеність факту укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг та існування кредитної заборгованості, що в свою чергу не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

Відтак доводи скарги в цій частині, не приймаються до уваги, адже висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало