Провадження № 2/344/3374/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Дементьєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 21 вересня 2017 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Після реєстрації шлюбу позивача переїхала до відповідача у Норвегію. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 . Оскільки позивачу відмовили у дозволі на проживання в Норвегії, а також через кілька місяців після народження доньки, батьки новонародженої дитини зорієнтувалися, що з дитиною не все добре, стан здоров`я погіршується, а норвезька медична система не сприяла в жоден спосіб діагностуванню чи лікуванню їхньої спільної дитини, тому у 2018 році позивач виїхала з Норвегії до України. Перші місяці чоловік прилітав до України, але пізніше позивачу доводилося самотужки шукати відповіді у медичних працівників в Україні, Індії та Польщі. Затримка розвитку у дитини, постійний стрес і брак підтримки людини поруч тільки ускладнювали спілкування між подружжям. З часом відносини між сторонами стали погіршуватися. Позивачу було важко самій займатися пошуками лікарів та реабілітації і водночас дбати про немовля, відстань та розлука зруйнувала те розуміння і толерантність між подружжям на якій базувався їхній шлюб. З лютого 2019 року позивач разом із донькою періодично виїжджають до Польщі на курси реабілітації, на сьогодні витрати покриває чоловік ОСОБА_2 . Разом втрьох як сім`я подружжя проводили по 5-6 тижнів в році. Дитина позивача та відповідача має статус особи з особливими потребами, відповідно комісією визначено інвалідність. Для забезпечення належного догляду малолітньої дитини потрібні значні кошти, при обговоренні цього питання з відповідачем було досягнуто згоди, що відповідач готовий взяти на себе фінансове утримання дитини та щомісячно перераховувати кошти у сумі 35000,00 грн до досягнення нею восьмирічного віку, після досягнення дитиною восьмирічного віку відповідач згідний щомісячно перераховувати кошти у сумі 26000,00 грн до досягнення донькою вісімнадцяти років. За таких обставин позивач просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 35000,00 грн щомісячно до ІНФОРМАЦІЯ_6 та аліменти у розмірі 26 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, попередньо представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

З урахуванням приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи за відсутності учасників справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

04 липня 2017 року укладений договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 , Продавцем, та ОСОБА_1 , Покупцем, відповідно до якого Продавець продав, а Покупець купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-15).

21 вересня 2017 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (а.с. 16-19, 65-66).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертаються за медичною допомогою з приводу захворювань (а.с.22-26).

Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України).

Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин.

Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Згідно частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

В порядку частини другої статті 115 Сімейного кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог частини першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положеннями статті 206 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я відповідача, те, що у нього на утриманні, окрім дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інших дітей немає, рівень забезпеченості відповідача, а також те, що відповідач добровільно погодився надавати допомогу на утримання дочки саме у такому розмірі, про що свідчить його заява про визнання позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з наведеним суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 35000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 19 листопада 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 та аліменти у розмірі 26 000,00 грн щомісячно з ІНФОРМАЦІЯ_5 до досягнення дитиною повноліття.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з копії квитанції від 16 листопада 2020 року (а.с. 1-2) позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 840,80 грн.

Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн з відповідача в дохід держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статей 24, 110, 112, 113, 114, 180-182, 184,191 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 21 вересня 2017 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис за № 2124, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 35000,00 грн (тридцять п`ять тисяч гривень нуль копійок) щомісячно з 19 листопада 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 та аліменти у розмірі 26 000,00 грн (двадцять шість тисяч гривень нуль копійок) щомісячно з ІНФОРМАЦІЯ_5 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Мелещенко Л.В.