21.12.2021 Єдиний унікальний номер 205/82/21
Провадження № 2/205/68/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 листопада 2012 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 185395. 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого, ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Згідно із п. 2.2. Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане Банку відповідно до умов основних договорів. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 11473 грн. 91 коп., з яких: 11 066 грн. 93 коп. - заборгованість за основним боргом; 03 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами; 03 грн. 90 коп. - заборгованість за комісією; 400 грн. 00 коп. - штрафи, пені. На виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно із вимогами ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 185395 від 22 листопада 2012 року у розмірі 11473 грн. 91 коп., з яких: 11 066 грн. 93 коп. - заборгованість за основним боргом; 03 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами; 03 грн. 90 коп. - заборгованість за комісією; 400 грн. 00 коп. - штрафи, пені, а також судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти заявлених вимог заперечує у повному обсязі, оскільки 22.11.2012 року між ним і ПАТ «Актабанк» було укладено договір № 185395 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту зі строком дії до 22 листопада 2013 року. Пунктами 3.5 та 3.6 зазначеного договору передбачено, що виконання клієнтом платіжних операцій здійснюється протягом строку дії картки, який зазначений на лицьовій стороні картки. Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Обслуговування картки та додаткових карток припиняється в день закриття карткового рахунку, в день закінчення терміну дії картки. Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і в повному обсязі всіх своїх зобов`язань за цим договором та закриття карткового рахунку. Згідно з вимогами пункту 3.4 договору № 2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, укладеного між ПАТ «Актабанк» та позивачем, на який позивач посилається у своєму позові, сторони зобов`язані повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом десяти робочих днів з моменту набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством, у формі повідомлення, що передбачена додатком 2 цього договору. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, та доданих до неї матеріалів, отриманих від позивача, ним не доведено факт належного повідомлення відповідача про укладення договору про відступлення права вимоги, оскільки в матеріалах позову відсутнє як саме повідомлення, незважаючи на той факт, що його як додаток зазначено у позовній заяві, так і докази направлення позивачем такого повідомлення на адресу відповідача, та факт його отримання відповідачем. Таким чином, позивач його ніяким чином не повідомив про укладення вищевказаного договору про відступлення права вимоги. Протягом 2012 - 2021 років на його адресу від жодної юридичної чи фізичної особи не надходили будь-які документи, які б свідчили про наявність з його боку будь-якої заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Зазначає, що дія виданої банком кредитної картки закінчилась у листопаді 2014 року, картка не перевипускалась, перебіг позовної давності розпочався 01 грудня 2014 року. Отже, строк позовної давності зі сплати штрафів, пені закінчився 01 грудня 2015 року, а строк позовної давності в частині інших вимог позивача - 01 грудня 2017 року, внаслідок чого на момент укладення 23 березня 2018 року договору про відступлення права вимоги позивачем та ПАТ «Актабанк», у ПАТ «Актабанк» вже було відсутнє право будь-яких вимог до відповідача. Таким чином, право вимоги до відповідача є недійсним, як з боку ПАТ «Актабанк», так і з боку позивача за цим позовом, внаслідок чого позов подано особою, яка такого права не має. Окрім того, відсутній предмет спору, що відповідно до п. 2 ст. 255 ЦПК України є підставою закриття провадження справі, у зв`язку із чим просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності.

02 березня 2021 року представник позивача Яременко Т.А. засобами поштового зв`язку Укрпошта направила до суду відповідь на відзив, де зазначила, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що термін дії кредитної картки спливає у грудні 2014 року, та, з огляду на цей факт, дія кредитного договору, нібито, припиняється разом із дією кредитної картки відповідно до умов кредитного договору № 185395 від 22 листопада 2012 року. Також посилається на те, що в кредитному договорі строк дії кредитного ліміту обумовлено до 22 листопада 2013 року. Твердження про дію зазначеного кредитного договору до грудня 2014 року є хибним, оскільки дійсно термін дії кредитного ліміту був визначений до 22.11.2013 р. умовами кредитного договору № 185395 від 22 листопада 2012 року, тобто 22.11.2013 р. - дата повного погашення заборгованості відповідно до п. 4.2. кредитного договору та додатку до кредитного договору, Графіку платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, але відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань відповідно до кредитного договору, через що виникла прострочена заборгованість, а отже строк дії кредитного договору № 185395 від 22 листопада 2012 року не було завершено. Відповідно до п. 3.11. зазначеного кредитного договору у разі виникнення несанкціонованої заборгованості з дня її виникнення та до повного погашення банк нараховує штраф (плату) на суму щоденних залишків несанкціонованої заборгованості станом на кінець кожного операційного дня. Згідно із п. 3.17. кредитного договору банк блокує картку в день виникнення простроченої заборгованості клієнта за цим договором та/або несанкціонованої заборгованості, картка автоматично розблокується після погашення клієнтом такої заборгованості. Тобто, з моменту виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором кредитна картка могла бути заблокована, але картковий рахунок закритий не був. Також, в матеріалах кредитної справи немає заяви про закриття розрахункового рахунку, а отже відповідачем не вчинено жодних дій щодо припинення дії кредитного договору № 185395. Зазначає, що на ТОВ «ФК «ЄАПБ» не покладено обов`язок володіти інформацією чи надавати докази про отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги ані умовами Договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ПАТ «Актабанк», ані нормами чинного законодавства. Позивач в повному обсязі та в обумовлені строки Договором відступлення прав вимоги виконав покладені на нього обов`язки щодо повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 185395 від 22 листопада 2012 року, а отже твердження відповідача щодо неповідомлення його про відступлення права вимоги по заборгованості за кредитним договором спростовуються зазначеним. Крім того, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором має часові рамки з 23.03.2018 р. по 23.03.2021 року, позовну заяву зареєстровано судом 05.01.2021, а отже позов до відповідача пред`явлено у відповідності зі строками позовної давності. Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору № 185395 від 22 листопада 2012 року договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за цим Договором та закриття Карткового рахунку. Зазначає, що договір № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, укладений між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», та кредитний договір № 185395 від 22 листопада 2012 року у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Отже, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ПАТ «Актабанк», отримавши всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, у зв`язку із чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

22 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку Укрпошта направив до суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, що пунктами 5.4.18, 4.2 договору встановлено, що банк закриває картковий рахунок у випадку закінчення або припинення строку дії кредитного ліміту. Кредитний ліміт діє до 23 листопада 2013 року. Таким чином, дія вищевказаного договору закінчилась 23 листопада 2013 року. Висновок позивача про те, що на нього не покладено обов`язок володіти інформацією чи надавати докази про отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги ані умовами договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ПАТ «Актабанк», ані нормами чинного законодавства, не відповідає положенням ЦПК України та договору про відступлення права вимоги. Вважає, що твердження позивача суперечить вимогам ст. 262 ЦК України, якою визначено, що заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, отже, для позивача перебіг позовної давності розпочався 01 грудня 2014 року. Посилання позивача на п. 7.9 договору також не відповідає вимогам закону. Так, цим пунктом договору визначено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків з користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 10 років. Однак, згідно з вимогами глави 19 ЦК України позовна давність - це строк, протягом якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу (ст. 256 ЦК України). Таким чином, у договорі № 185395 відсутні положення збільшення сторонами строку позовної давності. Також, відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. В матеріалах справи такі документи відсутні, і до цього часу позивачем на підтвердження своїх вимог не надані, як до суду, так і до відома відповідача. Окрім того, позивачем до цього часу не доведено і факт наявності заборгованості та її розмір. Протягом дії вищевказаного договору, мною своєчасно сплачувались кошти, з урахуванням вимог вищезазначеного договору, про що свідчить відсутність в матеріалах договору будь-яких повідомлень та вимог, які б надсилались на мою адресу як банком, так і позивачем. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивачем не долучено до матеріалів позову, а також не надано до цього часу розрахунок заборгованості за період з 23.12.2012 р. по 23.03.2018 року та первинні документи, на підставі яких таких розрахунок проведено. На обґрунтування наявності заборгованості саме в такому розмірі, як значив позивач у позові, докази останнім також не надано. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Вищевказані положення кредитного договору, який є предметом цього позову, є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Таким чином, позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими, вищевказані положення кредитного договору повинні бути визнані нікчемними. Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Як вбачається з матеріалів позову, позивачем до розрахунку заборгованості одночасно включено як штрафи, так і пені. Таким чином, в цій частині позову також слід відмовити, у зв`язку із викладеним просив у задоволенні позову відмовити.

24 листопада 2021 року на виконання ухвали суду від 02 червня 2021 року до суду надійшли оригінали документів, які надіслані ТОВ «ФК «ЄАПБ».

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням наданих ним доказів, та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 22 листопада 2012 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 185395 (а. с. 4-7).

Матеріалами справи підтверджується, що 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги між кредитором та боржником (а. с. 18-19).

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 11473 грн. 91 коп., з яких: 11 066 грн. 93 коп. - заборгованість за основним боргом; 03 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами; 03 грн. 90 коп. - заборгованість за комісією; 400 грн. 00 коп. - штрафи, пені (а. с. 20).

Згідно із умовами Кредитного договору № 185395 від 22 листопада 2012 року позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.

Також судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Крім того, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року складає 11473 грн. 91 коп., з яких: 11 066 грн. 93 коп. - заборгованість за основним боргом; 03 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами; 03 грн. 90 коп. - заборгованість за комісією; 400 грн. 00 коп. - штрафи, пені (а. с. 14).

ТОВ «ФК «ЄАПБ», який набув права грошової вимоги, 27.03.2018 року на адресу відповідача, яка зазначена у кредитному договорі, простою кореспонденцією були надіслані належним чином засвідчені повідомлення про відступлення права вимоги та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних (а. с. 15).

Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом, заборгованість за процентами, заборгованість за комісією та штрафи, пені.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами кредитного договору.

Перевіривши надані позивачем розрахунки та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ПАТ «АКТАБАНК», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Відповідно до правової позиції, яка висловлено Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

З інформації бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг.

Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Вимогами ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за основним боргом, яка становить 11066 грн. 93 коп. та заборгованість за процентами, яка становить 03 грн. 08 коп., підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за комісією, штрафам, пені, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору між позичальником та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати штрафів у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу (стаття 3 Кредитного договору).

Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Тобто в цьому випадку розмір та підстави нарахування штрафу прямо передбачено договором, що укладений між сторонами, а його застосування, як виду цивільно-правової відповідальності, прямо передбачено нормами матеріального закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача штрафних санкцій та пені у розмірі 400 грн. 00 коп.

Разом із цим, як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ «АКТАБАНК» надало позичальнику кошти на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року (діяв на момент виникнення договірних правовідносин) визначає, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення комісії за кредитним договором у розмірі 03 грн. 90 коп. не підлягають задоволенню.

Що стосується заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, суд дійшов таких висновків

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов.

Строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання Договору № 2 відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань.

Отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №185395 від 22.11.2012 року має часові рамки з 23.03.2018 року по 23.03.2021 року.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані відповідачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Крім того, згідно із п. 7.9. Кредитного договору №185395 від 22.11.2012 року термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 10 (десять) років.

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору №185395 від 22.11.2012 року договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за Договором та закриття карткового рахунку.

Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови кредитного договору № 185395 від 22.11.2012 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 11066 грн. 93 коп., заборгованості за процентами у розмірі 03 грн. 08 коп., штрафу та пені у розмірі 400 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 03 грн. 90 коп. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 101 грн. 28 коп. (11470 грн. 01 коп.*2102 грн. 00 коп./ 11473 грн. 91 коп.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 15, 207, 526, 549, 551, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» () заборгованість у розмірі 11470 грн. 01 коп., а також понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2 101 грн. 28 коп.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів», , місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т.П. Терещенко