Справа № 342/1315/21
Провадження № 4-с/342/5/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

за участю

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника - адвоката Якубовської Г.Ф.,

державного виконавця Гаїна Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Снятинського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїного Богдана Васильовича,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подав до суду скаргу про визнання неправомірними дій державного виконавця Снятинського ВДВС у Коломийському районі та про скасування визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 27.10.2021 про арешт коштів боржника з підстав зазначених в даній скарзі.

15.11.2021 на електронну адресу суду від головного державного виконавця Снятиснького ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської обалсті Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ) Б.Гаїна поступило заперечення на скаргу з додатками зазначеними в запереченні. Оригінал даного заперечення з копіями додатків до нього поступили до суду, через поштове відділення, 29.11.2021.

В судовому засіданні 09.12.2021 ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили скаргу задовольнити з наведених в ній підстав.

Державний виконавець Гаїна Б.В. заперечив проти задоволення скарги, подавши письмове заперечення. В судовому засіданні 09.12.2021 просив в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити враховуючи письмові заперечення надані ним.

В судове засіданні призначене по справі на 20.12.2021 учасники справи не прибули. Про час і місце розгляду справи були повідомлені в передбачений законодавством спосіб. Їх неявка не перешкоджає продовженню розгляду справи згідно вимог ч.2 ст.450 ЦПК України.

Вислухавши в судовому засіданні 09.12.2021 учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість доводів учасників справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи встановлено, що у Снятинському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №34409723 з примусового виконання виконавчого листа №1-5/11, виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області 18.09.2012, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Снятинської РДА 612 225 грн. завданих збитків.

Постановою головного державного виконавця Гаїна Б.В. від 27.10.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту, та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 від 14.07.2020.

Відповідно до наданої скаржником довідки з АТ КБ «Приватбанк» від 29.10.2021 року, ОСОБА_1 має картку, на яку отримує пенсійні виплати. Також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) .

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 цього Закону України виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 цього ж Закону України виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проте, доводи скаржника щодо віднесення рахунку, на який накладено арешт, до рахунку зі статусом спеціального рахунку, на який накладено арешт держаним виконавцем є безпідставними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Відповідно до відомостей АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунок на ім`я ОСОБА_1 відкрито для зарахування, у тому числі пенсійних виплат і на цей рахунок може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). Тобто рахунок, на котрий було накладено арешт виконавцем, є рахунком боржника, який може використовуватись для зарахування, зберігання грошей та здійснення різноманітних розрахунково-касових операцій боржника, а не виключно для зарахування пенсійних виплат.

Скаржник, звертаючись до суду зі скаргою, не надав належних та допустимих доказів, що арештований рахунок, є виключно пенсійним.

Можливість надходження на спірний рахунок інших грошових коштів, окрім пенсійних виплат, позбавляє суд можливості врахувати доводи скаржника, щодо того, що пенсія є єдиним джерелом його доходу, яка може зараховуватись на вказаний рахунок, а накладення на цей рахунок арешту позбавило його основного джерела існування.

Також, скаржником не доведено, що він позбавлений можливості на даний час відкрити інший рахунок, для зарахування виключно пенсійних виплат, який би міг бути віднесений банком до рахунку із спеціальним статусом та на який накладення арешту заборонено законом.

Крім того, слід врахувати, що саме АТ КБ «Приват Банк», на яке правилами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало.

Постанова виконавця містить застереження про непоширення її дії на спеціальні рахунки, арешт яких заборонено законом. Таким чином, після отримання такої постанови саме банк зобов`язаний був відповідно до вимог частини третьої статті 52 зазначеного Закону повідомити виконавця про цільове визначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок скаржника та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Крім того, суд враховує позицію ВС, яка висловлена у постанові від 09 лютого 2021 року у справі 2010/2-1565/11.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що скаржником не доведено незаконність дій державного виконавця під час винесення постанови про арешт коштів боржника по виконавчому провадженні № 34409723, тому в задоволенні скарги, ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.260, 447-453, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Снятинського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїного Богдана Васильовича та про скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена 20.12.2021.

Суддя: Гайдич Р. М.