Справа № 146/506/21
Провадження № 22-ц/801/2623/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 рокуСправа № 146/506/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

за участі секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вапнярської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та усунення перешкод користування власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Огородником Олегом Миколайовичем, на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області про закриття провадження у справі, постановлену у цій справі 02 листопада 2021 року в м. Тульчин суддею цього суду Саламахою О. В., зі складанням її повного тексту 08 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вапнярської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та усунення перешкод користування власністю, мотивуючи його тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 листопада 1974 року вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення 2 сесії 23 скликання Вапнярської селищної ради від 05 серпня 1998 року позивачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,032 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, особистого підсобного господарства, садівництва, дачного, гаражного будівництва.

На підставі договорів дарування земельної ділянки, посвідчених 29 травня 2003 року державним нотаріусом, та державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих 20 червня 2003 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 . Проте, під час виготовлення вказаних державних актів були порушені межові знаки та зменшено розмір належної позивачу земельної ділянки, тому їх слід визнати недійсними.

Поряд з будинком позивача розташований будинок АДРЕСА_2 , а саме будівля магазину, власником якого є ОСОБА_2 , якою здійснено огорожу біля цього магазину, побудовано паркан, який проходить через земельну ділянку на подвір`ї ОСОБА_1 . Саме цей паркан створює позивачу незручності у користуванні своїм майном.

Пославшись на викладене та на те, що позивач фактично протягом двадцяти останніх років не має можливості володіти своїм майном, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серії ВН № 131908 та серії ВН № 131907, зобов`язати ОСОБА_2 усунути фактичні перешкоди в користуванні власністю, а саме: земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони чинити фізичні перешкоди у користуванні майном позивача та знести металевий паркан, що проходить через територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року провадження у цій справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Відмовлено позивачу у стягненні з ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із вказаною ухвалою в частині закриття провадження у справі щодо вимог про зобов`язання ОСОБА_2 усунути фактичні перешкоди в користуванні власністю, а саме: земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони чинити фізичні перешкоди у користуванні майном позивача та знести металевий паркан, що проходить через територію подвір`я, ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати в оскаржуваній частині і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2010 року у цивільній справі № 22-1017/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2010 року, які залишені без змін ухвалою Верховного Суду України від 20 жовтня 2010 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вапнярська селищна рада Томашпільського району Вінницької області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, у якому позивач просила суд відновити її право приватної власності на земельну ділянку 0,035 га, яка була виділена їй рішенням 2-ої сесії 23 скликання Вапнярської селищної ради від 05 серпня 1998 року; визнати державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 , недійсними в частинах, в яких вони суперечать її праву приватної власності на земельну ділянку в розмірі 0,035 га; зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй 0,012 га землі, якими вона незаконно заволоділа; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні належної їй земельною ділянкою у розмірі 0,035 га (а. с.71-75, 142).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 листопада 1974 року вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно рішення 2 сесії 23 скликання Вапнярської селищної ради від 05 серпня 1998 року позивачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,032 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, особистого підсобного господарства. Вважала, що рішення Вапнярської селищної ради, на підставі яких ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельні ділянки, є недійсними.

Суди дійшли висновку, що ОСОБА_2 не порушила межі земельної ділянки, якою користується позивачка ОСОБА_1 , отже її права як землекористувача не порушені. Крім того, ОСОБА_2 до виготовлення державного акту на право власності на спірну земельну ділянку ніякого відношення не має, оскільки вона набула право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 29 травня 2003 року від ОСОБА_4 , яка отримала державний акт на вказану земельну ділянку.

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що вимоги, заявлені позивачем у даній справі були предметом розгляду у цивільній справі № 22-1017/10, за результатами розгляду якої прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки в обох справах тотожні сторони спору, тотожний предмет позову, а саме: визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні позивачем її земельною ділянкою.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підстави позову у цивільній справі № 22-1017/10 та позову у цій справі по суті заявлених позовних вимог не є тотожними у зв`язку з посиланням у останньому на усунення перешкод у користуванні подвір`ям шляхом знесення металевого паркану, оскільки судовими рішеннями було встановлено, що права ОСОБА_1 як землекористувача відповідачем ОСОБА_2 не порушені.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Огородником Олегом Миколайовичем, залишити без задоволення, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

Т. Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2021 року.