КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 370/147/17 Головуючий у І-й інстанції - Мазка Н.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дряпачка Сергія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Макарівська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у квартирі спадкодавця на час відкриття спадщини, і прийняття спадщини; встановлення факту догляду за особою, яка його потребувала; про зміну черговості спадкування, усунення від права на спадкування за законом Ѕ частини спадщини, визнання (надання) права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, та визнання права на Ѕ частину спадщини за законом,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року позивачка звернулася в суд з позовомдо ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Макарівська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у квартирі спадкодавця на час відкриття спадщини, і прийняття спадщини; встановлення факту догляду за особою, яка його потребувала; про зміну черговості спадкування, усунення від права на спадкування за законом Ѕ частини спадщини, визнання (надання) права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, та визнання права на Ѕ частину спадщини за законом.

В обґрунтування позову вказувала, що 10.05.2007 року ОСОБА_3 , який був чоловіком її рідної сестри, отримав тяжку травму - багатоуламковий перелом правої гомілкової кістки.

Піклуючись про стан здоров`я чоловіка померлої сестри, її, позивачки син - ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_1 , та дочка позивачки - ОСОБА_5 і її чоловік ОСОБА_6 , на її, позивачки, прохання часто провідували ОСОБА_3 у госпіталі з травня по вересень 2007 року, надавали йому матеріальну допомогу: готували та передавали йому продукти харчування, які він любив, придбавали йому необхідні ліки, медпрепарати, доставляли необхідний зимовий одяг, взуття.

На противагу цьому, дочка ОСОБА_3 - відповідачка ОСОБА_2 , яка проживала в м.Києві поруч з Центральним госпіталем (04116, м. Київ, вулиця Бердичівська, 1), за ці п`ять місяців 2007 року жодного разу не провідала рідного батька в госпіталі, не поцікавилась станом його здоров`я та не надала йому будь-якої матеріальної допомоги.

Після виписки з госпіталю ОСОБА_3 перебував на реабілітації та проходив курс амбулаторного лікування вдома за місцем свого проживання.

Стверджувала, що після отримання вказаної травми ОСОБА_3 вільно не пересувався, йому потрібен був постійний догляд та стороння допомога, оскільки він себе обслуговувати вже не міг, відповідачка після виписки батька з госпіталю з ним не спілкувалась, матеріально не допомагала йому.

Крім цього, у ОСОБА_3 розвинувся цукровий діабет (III ст.), стала загнивати нога, яку мали ампутувати. Він потребував постійного стороннього догляду та допомоги.

З вересня 2007 року вони з ОСОБА_3 стала спільно проживати, як особи, які спільно пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто у них були відносини, притаманні подружжю.

За цей час, відповідачка ОСОБА_2 перший раз провідала батька в смт Макарів 21.02.2016 року, а другий раз - у травні 2016 року. Обидва рази ОСОБА_3 передавав дочці грошові кошти як у доларах, так і у гривнях, повідомляючи «Це - онуці».

Стверджувала, що оскільки за станом здоров`я та діагнозом захворювання ОСОБА_3 потрібна була спеціальна дієта та посилене харчування, вона забезпечувала приготування їжі з необхідних продуктів харчування з дотриманням певного раціону харчування.

На придбання необхідних продуктів для спільного харчування, вони витрачали свої спільні кошти, джерелом надходження яких була отримувана кожним з них пенсія.

Проживаючи у квартирі ОСОБА_3 , за рахунок коштів отриманої ними пенсії вони спільно оплачували вартість житлово-комунальних послуг, придбавали продукти харчування, предмети звичайної домашньої обстановки і ужитку в квартиру, одяг, взуття, необхідні ліки для лікування, будівельні матеріали для ремонту квартири, оплачували вартість таких ремонтних робіт в квартирі залученим майстрам-будівельникам, придбавали необхідні автозапчастини для належного ОСОБА_3 на праві власності легкового автомобіля «Wolkswagen Passat», державний номерний НОМЕР_1 .

Окрім приготування їжі, ведення спільного домашнього господарства, маючи певні навички медичного працівника, позивачка робила ОСОБА_3 уколи, перев`язки, придбавала необхідні ліки згідно виписаних рецептів лікарів. Оскільки її син, ОСОБА_4 має середню спеціальну медичну освіту, то він постійно допомагав їй - займався лікуванням ОСОБА_3 та надавав йому постійну медичну підтримку: робив уколи, масаж, підстригав його, допомагав забратись у ванну та помитись, вибратись з неї (в нього не згиналась хвора нога), виконував інші необхідні медичні процедури.

Крім цього, постійно робила уколи ОСОБА_3 та їй на протязі дев`яти років фельдшер (медсестра) Макарівської ЦРЛ ОСОБА_7 ..

ОСОБА_4 самостійно облаштував плавні міжкімнатні переходи дверних прорізів унизу підлоги та дверних прорізів квартири, з тим, щоб ОСОБА_3 міг вільно пересуватись на ходунках з коліщатками, надав допомогу у заміні та встановленні сантехнічного обладнання у туалеті та ванній кімнаті, замінив старі труби гарячого та холодного водопостачання у кімнаті та туалеті. Коли сталось підтоплення квартири сусідами з квартири поверхом вище, ОСОБА_4 допоміг зробити ремонт у ванній кімнаті та туалеті квартири.

Крім цього, на прохання ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав матеріальну допомогу та допомогу особистою працею в обшивці вагонкою балкону квартири, зробив підлогу та підбив стелю балкону, а також встановив металопластикові вікна на балконі.

Після придбання у 2001 роді сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вказаної квартири в смт Макарів, в ній потрібно було робити ремонт, підлогу постелити у кімнатах та приміщеннях квартири, яка була взагалі відсутня, бо на підлозі лежав лише порваний на шматки старий лінолеум, поклеїти на стінах та стелі в кімнатах шпалери.

Також, за час спільного з ОСОБА_3 проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за рахунок спільних коштів сім`ї, було придбано у належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , наступне майно:

- 30.01.2010 року - побутовий холодильник марки Самсунг, моделі РТ30GСМВВ/УТ, вартістю 3519.00 гривень;

- 09.10.2014 року пилосос марки «Rowenta», вартістю 1200.00 гривень;

- 07.10.2015 року ортопедичний матрац «Оmtgа», вартістю 4600.00 гривень.

А тому, відповідно до ст.3,74 СК України вищезазначене рухоме майно має належати їй, позивачці, разом з померлим ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачка ОСОБА_2 жодних коштів у придбання будь-якого майна та на придбання необхідних ліків й медпрепаратів, проведення ремонту у квартирі свого батька не надавала.

Крім цього, на протязі сумісного з ОСОБА_3 проживання з 2007 року по 2016 рік вона та ОСОБА_3 вкладали свої спільні кошти сімейного бюджету на поповнення рахункового рахунку № НОМЕР_2 у Макарівському ТВБВ №10026/0773 філії ГУ по Києву та Київській області ГУ АТ «Ощадбанк України», відкритого на ім`я ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Заповіту за життя, померлий ОСОБА_3 не залишив.

До спадкової маси майна, що залишилось не заповіданим після смерті ОСОБА_3 , на дату відкриття спадщини належить наступне рухоме і нерухоме майно:

а) приватизована двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ;

б) легковий автомобіль «Wolkswaden Passat», 1993 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ;

в) збірний металевий гараж розміром 6м для зберігання автомобіля «Wolkswaden Passat»;

г) дачний будинок, загальною площею 20,5 кв. м, розташований на приватизованій ділянці площею 0,08 га, що знаходиться у дачному кооперативі «Глібівка» за адресою: с.Глібівка, Димерського району, Київської області, урочище «Зелений бір», 9;

ґ) грошовий вклад, належний померлому ОСОБА_3 на праві власності, розміщений на його розрахунковому рахунку № НОМЕР_3 у Макарівському ТВБВ 10026/0773 філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк України»;

д) предмети звичайної домашньої обстановки і ужитку, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_3 за законом є його дочка, відповідач по справі - ОСОБА_2 .

У визначений законом шестимісячний строк, 20.12.2016 року ОСОБА_1 подала до Макарівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець за законом четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідачка - спадкоємець першої черги за законом, дочка померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 також у встановлений законом шестимісячний строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

Усі інші спадкоємці другої черги (брат та сестри) заяв нотаріусу про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті спадкодавця ОСОБА_3 не подавали.

Позивачка вважала, що має право вимоги про встановлення спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу у квартирі спадкодавця спадщини, і прийняття спадщини, про встановлення факту догляду за особою, яка потребувала цього, про зміну черговості спадкування, усунення від права на спадкування за законом на 1/2 частину спадщини, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом та визнання права на 1/2 частину спадщини за законом першої черги, виходячи з обставин, що викладені в позовній заяві.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити юридичних факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без шлюбу з вересня 2007 року по 24.07.2016 року у квартирі спадкодавця за адресою: АДРЕСА_3 , на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), прийняття спадщини; встановити юридичний факт догляду ОСОБА_1 за тяжко хворим інвалідом 2 групи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особою, що потребувала з травня 2011 року по 24.07.2016 року сторонньої допомоги включно; змінити черговість спадкування спадкоємицею за законом ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , четвертої черги, на першу чергу; усунути спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_2 від права на спадкування за законом Ѕ частини спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом разом з спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право на Ѕ частину спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 .

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 03 вересня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Дряпачко С.І., діючий в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняте нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У поданому відзиві відповідачка ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність.

Інші учасники справи правом відзиву не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка та її представник проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , помер у віці 78 років ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 26.07.2016 року складено актовий запис №107 (т.1 а.с.8, 9).

В акті від 07.11.2016 р., складеному депутатом Макарівської ради YII скликання Нищенком В.М. за участі свідків з під`їзду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та померлий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали спільно як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному) померлим співвласникам ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позивачка ОСОБА_1 , будучи потерпілою особою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1, та інвалідом другої групи, є жінкою, яка проживала з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у належній йому квартирі з 2007 року, без реєстрації шлюбу (т.1 а.с.13).

У витягу №5249 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.10.2012 року, вказано, що ОСОБА_3 є спадкоємцем власника ОСОБА_8 - земельної ділянки згідно Державному акту від 16.07.2004 року №196, кадастровий номер 0:01:057:0002. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд Ѕ від 17105.10 гривень, (т.1 а.с.55, 57).

Згідно витягу про реєстрацію права власності №20376156 від 26.09.2006 року, ОСОБА_3 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про власність НОМЕР_4 від 26.09.2008 року, (т.1 а.с.56).

Відповідно до відомостей технічного паспорта на дачний будинок за адресою: АДРЕСА_6 , його власником вказаний ОСОБА_3 (т.1 а.с.58-62).

У відповідності з ч.ч. 2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (Постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом с. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка вказувала на те, що вона вела із спадкодавцем ОСОБА_3 на протязі 2007 -2016 років спільне сумісне домашнє господарство, вони мали спільний бюджет, ОСОБА_3 приймав від позивачки та її дітей посильну матеріальну та не матеріальну (в тому числі медичну) допомогу, не відмовлявся від цього, жодних дій щодо зобов`язання позивачки звільнити належну йому квартиру, до своєї смерті на вчиняв.

Однак вказані твердження належними та допустимими доказами позивачкою доведені не були. Посилання позивачки на покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , медичної сестри (фельдшера) Макарівської ЦРЛ ОСОБА_12 судом першої інстанції правильно не були прийняті до уваги, оскільки покази вказаних свідків не є достатніми доказами для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Щодо показів свідків ОСОБА_4 , - сина позивачки, ОСОБА_13 -невістки позивачки, ОСОБА_5 - дочки позивачки та ОСОБА_6 - зятя позивачки ОСОБА_1 , колегія суддів ставиться до них критично, оскільки вказані свідки є близькими родичами позивачки і можуть бути зацікавлені у вирішенні даної справи на користь позивачки.

Наведені позивачкою факти виконання сином позивачки ОСОБА_4 робіт в квартирі спадкодавця та за її межами, не складають сімейного побуту позивача з ОСОБА_3 і не являються доказами про спільне проживання позивачки з померлим, й спростовуються доводами відповідачки про те, що її батьком, ОСОБА_3 , оплачувалося ОСОБА_4 виконання робіт.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 працював на підприємстві «Динамо-Алюр» КМО ФСТ «Динамо» України директором спортивно-оздоровчої бази в селищі Глібівка з 01.04.2005 року по 01.04.2011 року, що підтверджується довідкою №5 від 15.02.2017 року (т.1 а.с.63).

Як видно з доводів відповідачки, ремонт у належній батькові квартирі виконували працівники підприємства «Динамо-Алюр».Батькові також були передані для користування списані з балансу Підприємства побутовий холодильник та пилосос.

З довідки №6 від 15.02.2017 року підприємства «Динамо-Алюр» Київської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України, слідує, що ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у ліні періоди 2010-2015 років відпочивали на спортивно-оздоровчій базі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » в селищі Глібівка, яка є структурним підрозділом підприємства «Динамо-Алюр» КМО ФСТ «Динамо» України (т.1 а.с.71).

Отже, стороною позивача не було приведено належних та достовірних доказів того, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, й що у них були відносини, притаманні подружжю.

Щодо посилання сторони позивачки на ту обставину, що вона та її син надавали ОСОБА_3 матеріальну допомогу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються зібраними по справі доказами.

ОСОБА_1 з 25.01.2000 року являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є інвалідом 2 групи, отримувала пенсію, розмір якою, зі слів представника позивачки складає приблизно 2000 грн.

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_3 був військовим пенсіонером, працював директором спортивно-оздоровчої бази в селищі Глібівка з 01 квітня 2005 року по 01 квітня 2011 р. та отримував заробітну плату.

Крім того, з матеріалів справи видно, що згідно договору №127555826 на вклад «Довіра» від 09.11.2015 року, укладеному між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_3 , на ім`я останнього був відкритий депозитний рахунок (т.1 а.с.67-69).

З заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичної особи, вбачається, між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування (т.1 а.с.47-51).

Відповідно договору №127546726 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в іноземній валюті на розрахунково-касове обслуговування від 09.11.2015 року, на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ «Державний Ощадний банк України» був відкритий рахунок в іноземній валюті (т.1 а.с.52-54, 64-66).

Згідно з поясненнями представника позивачки, наданими в суді апеляційної інстанції, померлий ОСОБА_3 мав на валютному банківському рахунку приблизно 50 000 доларів США.

Отже, за життя ОСОБА_3 був матеріально забезпеченим та не потребував сторонньої матеріальної допомоги, тому доводи позивачки про те, що вона йому матеріально допомагала, є сумнівними.

Доказів того, що померлий ОСОБА_3 за своє життя ініціював реєстрацію позивачки в належній йому квартирі чи ставив питання про реєстрацію шлюбу із нею, суду не надано. Комунальні послуги сплачував за одну особу, тобто лише за себе. Мав можливість скласти заповіт на позивача, але такого не вчинив. Доказів зворотнього стороною позивача надано не було.

Щодо посилання позивачки про перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані в судовому засіданні встановлено наступне.

В позовній заяві позивачка зазначала, що спадкодавець ОСОБА_3 10.05.2007 року отримав тяжку травму - багатоуламковий перелом правої гомілкової кістки, й в період з 29 травня 2007 року по 14 вересня 2007 року перебував на стаціонарному лікуванні, після чого йому була встановлена 2 група інвалідності, також у нього були й інші супутні захворювання, внаслідок яких він перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Відповідачка ОСОБА_2 в період перебування її батька ОСОБА_3 в безпорадному стані ніякої допомоги, в тому числі і матеріальної не надавала, з батьком не спілкувалась, не провідувала його, а тому на думку позивачки, та у відповідності за вимогами ст.1224 ЦК України, ОСОБА_2 повинна бути усунена від права на спадкування за законом.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу.

Частинами 5,6 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року№ 7 роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Безпорадний стан спадкодавця повинен підтверджуватися медичними документами, а не лише показаннями свідків (постанова ВерховногоСуду у складі Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі №200/21452/15-ц).

З єпікризу за №6357 Центрального госпіталю МВС України вбачається, що ОСОБА_3 знаходився в травматологічному відділення на лікуванні з 19.07.2007 року по 14.09.2007 року. В цей період він перебував під опікою лікувальної установи і не знаходився в безпорадному стані, як і в подальшому, коли знаходився на реабілітації. При виписці ОСОБА_3 булирекомендовані таблетки для покращення загального стану здоров`я та рентгеноконтроль через 2 місяці. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 не знаходився він в безпорадному стані і в зв`язку з переломом кісток правої гомілки в липні 2007 року.

Відповідно висновку експерта за матеріалами справи №53/к КЗКОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи», виходячи з аналізу даних медичної документації на ім`я ОСОБА_3 , 1937 року народження, що міститься в наданих для виконання експертизи матеріалах цивільної справи №370/147/17, слід вважати, що ОСОБА_3 протягом останніх місяців свого життя міг потребувати сторонньої допомоги (опіки, піклування) і останні тижні свого життя міг знаходиться в безпорадному стані (т.2 а.с.103-133).

Вказані докази не свідчать про перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані з вересня 2007 року по день його смерті, оскільки спростовуються вищевказаними доказами. З цих же підстав не підлягають до задоволення позовні вимоги й про встановлення факту догляду за тяжкохворим спадкодавцем ОСОБА_3 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Посилання позивачки на те, що відповідачка не піклувалась за батьком, не надавала йому матеріальної допомоги, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Для постановлення рішення про усунення від права на спадкування повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили те, що спадкодавець потребував допомоги від відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавця, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення повинно бути пов`язано з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. В таких випадках обов`язковому з`ясуванню підлягає питання чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця і чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Така обставина, що відповідач не спілкувалася протягом певного часу зі спадкодавцем ОСОБА_3 , не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Разом з тим, ніяких належних чи допустимих доказів про знаходження спадкодавця в безпорадному стані, ухилення відповідача від надання спадкодавцеві необхідної допомоги саме, позивачка суду не надала. Позовні вимоги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. З вересня 2007 року в житті спадкодавця з`явилася позивач. При таких умовах спадкодавець не потребував ніякої допомоги саме від відповідачки. Таким чином, позовні вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування є необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимога норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка разом зі своїм сином, невісткою, донькою та зятем часто відвідували ОСОБА_3 в палаті Центрального шпиталю МВС, де він оперувався та перебував на лікуванні з травня по вересень 2007 року, навали йому матеріальну допомогу, передавали йому продукти, готували їжу, придбавали необхідні ліки, тощо не приймаються до уваги, оскільки знаходження ОСОБА_3 на лікуванні в шпиталі не мало ніякого відношення до позивача. Свої відносини з ОСОБА_3 вона пов`язує з вересня 2007 року, про що сама зазначала в позовній заяві.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач довготривалий час (понад 9 років) постійно опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу посильну допомогу спадкодавцеві ОСОБА_3 , який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки спростовують зібраними по справі доказами.

Окрім того, як видно із пояснень представника позивачки в судовому засіданні апеляційного суду слідує, що ОСОБА_3 , за декілька днів до смерті позивачці ОСОБА_1 мав дати гроші в якості компенсації в сумі 5000 доларів США за весь час проживання останньої у його квартирі, проте не встигнув. При цьому також зазначив, що всі грошові розрахунки позивачка вела особисто лише з ОСОБА_3 .

Отже, вказане також свідчить про відсутність сімейних відносин між ОСОБА_3 та позивачкою, та підтверджує наявність інших правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, вони були предметом розгляду судом першої інстанції, суд дав їм належну правову оцінку, й вони не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Дряпачка Сергія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 13 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: