Справа № 344/6191/21
Провадження № 22-ц/4808/1690/21
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

з участю секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 жовтня 2021 року, вскладі судді Атаманюка Б.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору позики,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача «ПриватБанк» про розірвання договору позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 серпня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» прийняв від позивача заяву-анкету на приєднання до банківських послуг (Угода № SAMDNWFC5 від 07.08.2017 р.) щодо кредитування карткового рахунку, та видав відповідачу електронний платіжний інструмент (платіжну катку) НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ). При прийнятті заяви-анкети відповідач не надав позивачу на ознайомлення та на підпис примірник кредитного договору та договору про обслуговування банківського рахунку, обмежившись лише формальним застереженням у заяві-анкеті про нібито ознайомлення позивача із його умовами. 01.06.2018 року за наявності непогашеного кредиту в сумі 4 982,76 грн відповідач без погодження із позивачем збільшив кредитний ліміт до 33 000 грн, а 23.06.2018 року за наявності непогашеного кредиту в сумі 15734,87 грн відповідач збільшив кредитний ліміт до 34 000 грн. У подальшому, відповідач без згоди позивача, неодноразово, збільшуючи кредитний ліміт по картці здійснював списання грошових коштів в рахунок сплати самому собі нарахованих процентів, всього на суму 60506,47 грн. Таким чином, упродовж щонайменше 35 місяців (з серпня 2018 по квітень 2021 року) відповідач збільшував суму зобов`язання позивача по кредиту на суму процентів (всього на суму 60506,47 грн), без фактичної передачі цих грошових коштів позивачу у власність, і здійснював нараховування процентів не тільки на фактично виданий раніше кредит, а й на нараховані проценти.

29.12.2020 року позивач звернувся на адресу відповідача із заявою щодо списання процентів та проведення реструктуризації заборгованості. Листом від 29.12.2020 року, із посиланням на ст.629 ЦК України, відповідачем було відмовлено його заяви. 09.03.2021 року позивач через адвоката звернувся на адресу відповідача із проханням надати на його адресу копію заяви-анкети від 07.08.2017 року №SAMDNWFC5 та кредитного договору; інформацію про нарахування банком заборгованості по вказаному кредитному договору (кредит, прострочений кредит, проценти, прострочені проценти, комісія, прострочена комісія, пеня), зміни процентної ставки по ньому (із зазначенням дати та ставки); інформацію про проведення клієнтом платежів на виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором (із зазначенням суми, дати проведення, суми, виду погашення); копію усього листування із клієнтом з приводу вищезазначеного кредитного договору. На вказаний адвокатський запит відповідачем листом від 26.03.2021 року у наданні запитуваної інформації та документів відмовлено. 07.04.2021 року позивач звернувся на адресу відповідача із заявою про закриття зазначеного рахунку на підставі ст. 1075 ЦК України, однак така залишена відповідачем без реагування.

Позивач вважає, що відповідач порушив вимоги ст.1046, 1048, 1075 ЦК України та ст.ст. 13, 17 Закону України «Про споживче кредитування», і продовжує їх порушувати на даний час. Також сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, відтак договір підлягає розірванню судом на підставі ст. 651, ч.3 ст. 652 ЦК України. Також вважав, що оскільки кредитний договір укладений без додержання письмової форми, за змістом ст. 1055 ЦК України, такий договір є нікчемним. Окрім того, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час в порядку, передбаченому ст. 1075 ЦК України, що не було виконано відповідачем.

Таким чином позивач просив суд розірвати укладений між сторонами 07.08.2017 року договір (угоду) SAMDNWFC5, та здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 жовтня 2021 року позов задоволено. Розірвано з 07 квітня 2021 року договір (угоду) від 07 серпня 2017 року SAMDNWFC5, який укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк».

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу.

Вважає, що судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, ухвалене незаконне та необґрунтоване рішення суду.

Зазначає, що банківський рахунок відкритий за договором банківського рахунка та рахунок, який відкритий за кредитним договором не є тотожними, оскільки у першому випадку банк проводить операції щодо власних коштів клієнта або коштів контрагентів клієнта, а у другому випадку виключно кредитні кошти. Саме тому відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, а кредитний договір можливо розірвати виключно на підставі ст. 651, 652 ЦК України.

Кредитні відносини це зобов`язальні правовідносини, відмовитися від яких недопустимо відповідно до ст. 525 ЦК України відповідно до якої одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами існують саме зобов`язальні відносини на підставі договору №SAMDNWFC5 від 07.08.2017 року, а тому мають застосовуватись зовсім інші норми права.

Отже, суд мав застосувати до даних правовідносин ст. 651, 652 ЦК України, а не ч. 1 ст. 1075 ЦК України, що є підставою для скасування рішення.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Позивач апеляційну скаргу визнає частково. Предметом позову є розірвання змішаного договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України та ч. 1 ст. 1075 ЦК України.

Зазначає, доводи відповідача про те, що наявний мінусовий баланс по поточному рахунку клієнта №2620 є перешкодою для його закриття не відповідає ст. 1075 ЦК України, оскільки відповідно до плану рахунків бухгалтерського обліку банків України затверджених Постановою НБУ №89 від 11.09.2017 року - заборгованість по кредиту, процентам, комісії та пені банк має нараховувати не на поточному рахунку клієнта, а на окремо своїх балансових рахунках відповідних груп: №33/24 кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам; №605 процентні доходи за кредитами, що надані фізичним особам; №651 комісійні доходи з операціями з клієнтами; №6397 штрафи, пені, що отримані банком. При цьому позивач не повинен відповідати за те, що банк веде свій бухгалтерський облік з порушеннями.

Вважає, що правовими підставами для розірвання вказаного договору у відповідній частині, є як ч. 2 ст. 651 ЦК України так і ч. 1 ст. 1075 ЦК України. При цьому розірвання договору не призводить до припинення зобов`язань сторін, які виникли у сторін до такого розірвання.

Просить апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, мотивувальну частину рішення суд доповнити вищенаведеними мотивами, висновками та нормами матеріального права.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивача ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 частково підтримав доводи апеляційної скарги, просив доповнити мотивувальну частину рішення суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що після отримання відповідачем заяви позивача про закриття банківського рахунка, в позивача не було законної підстави для відмови в цьому. Тому наявні підстави для розірвання між сторонами договору (угоди) SAMDNWFC5 від 07.08.2017 року, з підстав застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 1075 ЦК України.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі угоди про надання банківських послуг від 07.08.2017 № SAMDNWFC5 укладеної між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви-анкети на приєднання до банківських послуг, Банк видав відповідачу електронний платіжний інструмент (платіжну катку) НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ). Зазначена інформація підтверджена випискою № EF5SI5KBLUEFRQKN від 01.04.2021 року по вказаному рахунку (далі - виписка по рахунку) (а.с. 22-41).

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Підстави для зміни або розірвання договору передбачені ст. 651 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч.1,2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Аналізуючи вищезазначені норми права щодо правової природи договорів банківського рахунка та кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованими є доводи апелянта про те, що банківський рахунок, відкритий за договором банківського рахунку та рахунок відкритий за кредитним договором не є тотожними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23.07.2020 (справа №519/875/14-ц) згідно якого право клієнта на розірвання договору банківського рахунка в односторонньому порядку є безумовним.

Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина що позивач пред`явив позов про розірвання укладеного між сторонами кредитного договору (позики).

Пред`являючи позов про розірвання договору позики, позивач посилався на те, що відповідач істотно порушив умови укладеного договору шляхом: ненадання позивачу примірника кредитного договору; протиправного збільшення зобов`язання позивача по кредиту з серпня 2018 року по квітень 2021року без фактичної передачі цих грошових коштів позивачу у власність; нарахування процентів не тільки на виданий кредит, а й на додані до нього проценти; безпідставної відмови у наданні запитуваних документів та інформації щодо виконання договірних зобов`язань та необґрунтованого ігнорування законної вимоги позивача щодо закриття його банківського рахунку № НОМЕР_2 .

Вказані порушення позивач вважає такими, внаслідок яких, він значною мірою позбавився того, на що він розраховував при поданні 07 серпня 2017 року до АТ КБ «ПриватБанк» заяви-анкети на приєднання до банківських послуг.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мало місце істотне порушення договору другою стороною АТ КБ «ПриватБанк».

Так, звертаючись із позовом до суду про розірвання договору позики, позивач фактично ототожнив його із договором банківського рахунку, в той час як розірвання таких договорів врегульоване різними нормами права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору позики, позивач посилався на те, що абзац 2 п.п.2.1.1.3.1. пункту 2.1.1.3. «порядок повернення кредиту» підрозділу 2.1.1 «кредитні картки» розділу 2.1 «Поточні рахунки та операції з електронними платіжними засобами «Умов та Правил надання банківських послуг АТ «КБ ПриватБанк» які опубліковані на сайті відповідача містять не передбачену чинним законодавством умову про так зване «договірне списання процентів», яке дозволяє фактично здійснювати збільшення зобов`язань позивачу по кредиту без фактичного його надання позичальнику та нараховувати проценти на проценти і такі норми є нікчемними.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови договору про надання фінансових послуг, що обмежують права клієнта порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними.

З огляду на зазначене позивач посилається, на невірне, на його думку, нарахування відповідачем суми заборгованості за наданим кредитом та нікчемність окремих положень «Умов та Правил надання банківських послуг АТ «КБ ПриватБанк».

Разом з тим, позивач не навів обставин, з якими він пов`язує саме істотне порушення відповідачем умов укладеного кредитного договору, що можуть слугувати підставою для його розірвання відповідно до положень ч.2 ст. 651 ЦК України.

Із долученої позивачем виписки по рахунку встановлено що станом на 01 квітня 2021 року по договору від 07.08.2017 № SAMDNWFC5 має місце заборгованість у сумі 26606,77 грн (а.с. 22), а відтак між сторонами існує спір щодо суми нарахованої заборгованості, таким чином права та обов`язки сторін за кредитним договором не припинено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розірвання укладеної між сторонами угоди від 07.08.2017 року № SAMDNWFC5. З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову то з позивача слід стягнути на користь банку витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позовуОСОБА_1 про розірвання договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк» (угоди) від 07 серпня 2017 року SAMDNWFC5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ «Приват Банк» (, м. Київ, 01001 вул. Грушевського, 1Д) 1362 грн витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський В.Д. Фединяк