22-ц/804/2899/21
221/2010/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„ 28 грудня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 221/2010/21
Номер провадження 22-ц/804/2899/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Грішко С.В.
учасники справи :
відповідачі Донецька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та Донецької обласної прокуратури на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2021 року головуючого судді Писанець Н.В. зі складанням повного тексту судового рішення 14 вересня 2021 року по цивільній справі про відшкодування моральної шкоди,-
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури, мотивуючи вимоги тим, що позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням майже 5 років, що негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань. Так, постановою прокуратури Донецької області від 14 грудня 2015 року було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.368 КК України, після її спрямування до суду, справу було неодноразово розглянуто судами різних інстанцій, за результатами чого, вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року, позивача ОСОБА_1 було виправдано за ч.3 ст. 368 КК України. Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17 лютого 2021 року вищевказані судові рішення були залишені без змін.
Вказував, що перебування під слідством і судом негативно вплинуло на його почуття та душевний стан, завдало йому душевних страждань, він постійно перебував у стресовому стані, а проведені слідчі дії безумовно, також, завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях, було завдано шкоди діловій репутації, внаслідок чого позивач не зміг отримати підвищення та, навпаки, був понижений до посади, з якої він почав службу в ОВС України, що слугувало у подальшому підставою для прийняття рішення про звільнення з органів Національної поліції України.
Враховуючи зазначені обставини, просив стягнути з Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в сумі 750 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України суми, сплаченої ним у зв`язку з отриманням правової допомоги у розмірі 37 000 грн.
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності 500 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Державної судової адміністрації України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанцій в розмірі 11805 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначено, що судом помилково не враховано факт перебування позивача під слідством та судом. Також, не задоволено його вимоги щодо спричинення моральної шкоди, яка полягає у значному погіршенні емоційного та духовного стану позивача, не враховано зазначені в позові дії щодо проведення обшуку квартири, в кабінеті, а також затримання в порядку ст. 28 КПК України.

В апеляційній скарзі Донецька обласна прокуратура просить рішення суду змінити, зменшивши суму відшкодування до 330 780 грн, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначено, що для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди законодавством передбачено спеціальну формулу, так за кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мінімальна заробітна плата. Розмір мінімальної заробітної плати визначається законом України про Державний бюджет на відповідний рік, так відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2021 року складає 6000 грн. ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом 04 роки 07 місяців 04 дні з 19 грудня 2015 року дата повідомлення про підозру по 22 липня 2020 року дата набрання вироком законної сили. Тобто, у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 330 780 грн ( 6000 х 55,13 місяці). Вважають, що установлений законодавством розмір відшкодування повністю враховує компенсацію психологічних переживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності тощо. Судом не враховано час, що пройшов з моменту спірних відносин, зокрема, притягнення позивача до кримінальної відповідальності мало місце у 2015 році, виправдано останнього у липні 2020 року, тобто минуло вже майже 8 місяців і увесь вказаний час ОСОБА_1 не звертався за відшкодуванням, що, на їх думку, свідчить про відсутність інтенсивного та надзвичайного характеру шкоди.

Відзивів на апеляційні скарги не надано,що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Донецької обласної прокуратури Пітерська А.О. підтримала доводи апеляційної скарги ,просила апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення .

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з*явився,належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми,зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9 -13 за № 2758 та шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 159,161,166).

У судове засідання апеляційного суду представник Державної казначейської служби України не з`явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2759, шляхом отримання судових повісток, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та підтвердження про отримання документу в електронному вигляді (а.с. 160,161,162-163,167).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Донецької обласної прокуратури, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги,суд першої інстанції виходив з того,що притягнення до кримінальної відповідальності,як стадія кримінального переслідування,починається з моменту пред*явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Період під слідством та судом ОСОБА_1 має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,тобто з 19 грудня 2015 року до 22 липня 2020 року до дати винесення ухвали Донецьким апеляційним судом,якою залишено виправдувальний вирок без змін.Період перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом становить 04 роки 07 місяців 04 дні,тобто позивачем доведено ту обставину,що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування,прокуратури і суду , позивачу завдано моральної шкоди. Протягом вказаного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт обрання відносно нього запобіжного заходу мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Для визначення розміру компенсації за завдані страждання (моральну шкоду),суд першої інстанції взяв за основу положення Закону України « Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів ,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування,прокуратури і суду»,який застосовується у випадках визначення розміру відшкодування моральної шкоди .

Апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду, так як суд дійшов його правильно ,встановивши фактичні обставини справи з додержанням норм матеріального та процесуального права .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг з огляду на наступне .

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що витягом з кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000699 від 14 грудня 2015 року, внесені відомості за ч.3 ст. 368 КК України, що співробітники правоохоронного органу вимагають та мають намір отримати від громадянки ОСОБА_2 незаконну винагороду за не притягнення її до кримінальної відповідальності; особа, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї: зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Протоколом обшуку від 18 грудня 2015 року, що проведений за місцем мешкання ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1 , в ході якого речей та предметів, які б мали значення для досудового розслідування або були предметом неправомірної винагороди, не виявлено (а.с. 8-9).

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18 грудня 2015 року о 23 годині 25 хвилин затримано особу, підозрювану у вчиненні злочину ОСОБА_1 (а.с. 10-14).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2015 року задоволено частково клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000699 від 14 грудня 2015 року, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (а.с. 15-16).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2015 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Донецькій області на 60 діб по 15 лютого 2016 року включно; визначено розмір застави (а.с. 17-18).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2015 року відсторонено ОСОБА_1 від посади старшого оперуповноваженого 2-го МВ УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України строком до 18 лютого 2016 року (а.с. 19).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді застави та раніше покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ч. 194 КПК України стосовно підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 33 доби до 19 березня 2016 року (а.с. 20-21).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади оперуповноваженого 2-го МВ УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України у Донецькій області строком до 3 місяців, тобто до 19 березня 2016 року (а.с. 22-23).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2016 року продовжно підозрюваному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді застави та раніше покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, до 4 місяців, а саме до 19 квітня 2016 року (а.с. 24).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2016 року відсторонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади старшого оперуповноваженого 2-го МВ УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України у Донецькій області строком на 28 днів; з 23 березня 2016 року по 19 квітня 2016 року включно, строком до 18 лютого 2016 року(а.с. 25).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2016 року продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади оперуповноваженого 2-го МВ УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України у Донецькій області строком до 5 місяців, тобто до 19 травня 2016 року (а.с. 26).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2016 року продовжено підозрюваному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді застави та раніше покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, до 5 місяців, а саме до 19 травня 2016 року (а.с. 27).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 травня 2016 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000699 від 14 грудня 2015 року, за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_1 , у скоєнні кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України повернуто прокурору Донецької області, оскільки він не відповідає вимогам КПК України (а.с. 28-29).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року, зокрема, відсторонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади старшого оперуповноваженого 2-го МВ УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України, строком до 01 листопада 2016 року, включно ( а.с. 30).

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2017 року, зокрема, відсторонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади оперуповноваженого 2-го МВ УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України, строком до 21 листопада 2017 року, включно (а.с. 31).

Вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року, зокрема, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано за недоведеністю його винуватості (а.с. 32-42).

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційні скарги прокурора Борисевича М.В. та захисника Оснач Л.О. залишено без задоволення. Вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року відносно, зокрема, ОСОБА_1 , залишено без змін (а.с. 43-50).

Постановою Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 лютого 2021 року ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 липня 2020 року, зокрема, щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення (а.с. 51-57).

Позивач ОСОБА_3 знаходився під слідством та судом 04 роки 07 місяців 04 дні з 19 грудня 2015 року дата повідомлення про підозру по 22 липня 2020 року дата набрання вироком законної сили.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що визначення моральної шкоди позивач просив розглянути в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», обґрунтовуючи вимоги тим , що внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом йому було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, внаслідок чого позивач не зміг отримати підвищення та, навпаки, був понижений до посади, з якої він почав службу в ОВС України, що слугувало у подальшому підставою для прийняття рішення про звільнення з органів Національної поліції України, тому дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли йому моральну шкоду.Незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми .Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 750 000 грн (а.с.1-6).

Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, кір випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках встановлених законом.

Відповідно до положення ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Положеннями ст. 3 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення,відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання.

Положеннями ст. 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 зазначеного Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільних законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України № 9 рп/99 від 27 жовтня 1999 року, притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач перебував під слідством та судом з 19 грудня 2015 року дата повідомлення про підозру по 22 липня 2020 року дата набрання вироком законної сили , тобто 04 роки 07 місяців 04 дні , оскільки дана обставина підтверджується дослідженими матеріалами справи .

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення суду ухвалено в 2021 році.

Відповідно до Закону України « Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року становить 6 000 грн.

Виходячи з положення норм вказаного вище Закону та перебування позивача під слідством та судом 04 роки 07 місяців 04 дні , у позивача ОСОБА_1 виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 330 780 грн , виходячи з розрахунку 6000 грн х 55,13 місяці , розмір якої вираховується з мінімальної заробітної плати за місяць на час розгляду справи.

Обгрунтовуючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування ,суд першої інстанції зазначив ,що перебування позивача під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань, він постійно перебував у стресовому стані, а інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, позивач був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях.

Оскільки, протягом цього періоду позивач був у постійному психологічному напруженні, що негативно вплинуло на його психологічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї, що завдавало йому душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього зі сторони правоохоронної системи.

Разом з цим, визначаючи розмір відшкодування, суд врахував, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи, і не повинен призводити до його збагачення, у зв`язку з чим, дійшов до висновку про часткове задоволення стягнення моральної шкоди.

Суд зазначив ,що норма частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

А тому ,суд дійшов висновку, що обґрунтування позивача для стягнення подвійної від мінімальної суми, що може застосовуватись до стягнення за місяць не є достатньо виправданим, оскільки суду не були надані докази в обґрунтування вказаної суми, чому саме сума, що зазначена в позові відповідає моральним та душевним стражданням ОСОБА_1 , які він зазнав,тому вважав,що сума 500 000 грн є достатньою для задоволення моральної шкоди позивача.

При цьому ,суд першої інстанції правильно застосував положення статті 56 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з тим, судом було також враховано і положення ч. 2 ст. 23 ЦК України згідно з якою, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності , а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ,суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, апеляційним судом було встановлено, що позивач дійсно також зазнав додаткових моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством та судом,але при цьому не вбачає підстав для переоцінки доказів та висновків суду .

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд встановив, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача, становить 500 000 грн та задовольнив позовні вимоги саме на вказану суму.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки вважає, що судом із врахуванням всіх встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, визначено суму відшкодування моральної шкоди, яка повністю відповідає завданим позивачу стражданням.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає правильним стягнення завданої шкоди із Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, оскільки такий висновок повністю відповідає Положенню про державну казначейську службу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції , з урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених обставин справи , дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу, що загалом становить 55,13 місяців, під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Апеляційний суд зазначає, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до її збагачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Таким чином, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні, тому доводи апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури в частині розміру відшкодування моральної шкоди відхиляються судом,оскільки зводяться до переоцінки судом доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скарг.

Щодо розподілу судових витрат .

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 12 січня 2022 року.

Судді: