Справа № 215/1383/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.,

за участю секретаря Бисової В.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Севостьянової І.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 адвоката Мотуза О.В.

згідно з вимогами ч. 1 ст. 247 ЦПК України, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірних відомостей та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2015 до суду надійшла зазначена позовна заява, в обґрунтування якої позивач зазначив, що 06.01.2015 під час засідання комісії з розслідувань нещасних випадків на виробництві Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгідропромнагляду щодо виявлення фактів можливості групового погіршення стану здоров`я відповідачок під час виконання ними трудових обов`язків, на яке позивача, як майстра, було викликано для дачі пояснень, йому стало відомо, що відповідачки поширили відносно нього недостовірну інформацію. А саме: у протоколі опитування ОСОБА_2 на засіданні комісії від 21.11.2014 останньою було зазначено, що начебто 13.09.2014 ОСОБА_1 викликав її по гучномовцю близько 19 години та некоректно домагався в кімнаті майстрів, а біля кімнати знаходились відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які все чули. В свою чергу у протоколі опитування ОСОБА_4 тією ж комісією від 24.11.2014 зазначено, що дійсно остання була свідком домагань ОСОБА_1 до ОСОБА_2 13.09.2014 і вказала, що він пропонував їй зустрітися на нейтральній території й обговорити інтимні відносини, що вона особисто чула. Аналогічні пояснення надала ОСОБА_3 , яка зазначила, що ОСОБА_1 викликав ОСОБА_2 по гучномовцю і вона стала свідком його некоректних відносин до неї, що виразилося в його пропозиції зустрітися після роботи та поговорити про інтимні відносини. Зазначені обставини є завідомо неправдивими, здійсненими в результаті навмисної домовленості відповідачок і такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача. Протоколом №12046 від 02.12.2014 проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку встановлено рівень шуму біля входу в кімнату майстрів, в якій позивач начебто здійснював домагання до ОСОБА_2 на рівні 77ДБ.А, що нівелює можливість відповідачок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 чути біля відповідних дверей повідомлені ними факти. Оператор пульту управління цеху по виробництву обкотишів №2 ПрАТ «ПівнГЗК» ОСОБА_6 , який безпосередньо забезпечує зв`язок по гучномовцю, вказав, що 13.09.2014 ОСОБА_1 знаходився в операторній обжигу і ніяких команд йому щодо виклику відповідачок не давав. Аналогічні обставини вказали і інші працівники, що перебували на роботі у цю зміну. В своїх пояснювальних записках, наданих раніше, відповідачки жодним чином не зазначали обставин щодо начебто домагань позивача до ОСОБА_2 .. Після 06.01.2015 позивач у кінцевому підсумку зрозумів всі глузування його колег по цеху, шепотіння за його спиною, побоювання працівниць жіночої статі щодо виходу на роботу під час його чергування у нічну зміну, що завдавало позивачу нестерпних душевних страждань, оскільки він довго і наполегливо працював для завойовування довіри та поваги у співробітників, керівництва, уникав конфліктних ситуацій, намагався вирішити будь-які непорозуміння заради збереження сприятливої атмосфери у колективі. Натомість, через поширені відповідачками недостовірні відомості здобув лише недовіру, побоювання, нехтування та явну огиду від його колег. 26.12.2015 керівництво через напружену ситуацію в колективі на фоні поширених чуток здійснило його переміщення з однієї зміни в іншу, що змінило звичайний уклад його життя. До того ж за результатами місяця через зазначені обставини рівень оцінювання його роботи було знижено з категорії «А» до категорії «Б». Такі суттєві зміни призвели до постійних глибоких душевних переживань, що вилилося у різкому погіршенні здоров`я та отриманні нових захворювань. Його дружині також стали відомі обставини начебто його домагання відповідачки ОСОБА_2 , що ставить під загрозу майбутнє його сім`ї, адже дружина вигнала його з дому, а син взагалі припинив будь-яке спілкування. Зневага його родини, позбавлення остову турботи та любові робить його душевні страждання нестерпними. Вказані дії відповідачів ганьблять його гідність, честь та ділову репутацію в очах його родини та колег, принижують його особистість як чоловіка, батька та професіонала та порушують його законне право на їх повагу та недоторканість, а відповідно недостовірна інформація має бути спростована відповідачками. Моральну шкоду оцінює у 60000грн., які просить стягнути солідарно з відповідачок на його користь.

Ухвалою від 25.05.2015 відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 05.02.2018 у зв`язку із набранням чинності ЦПК України в редакції 2017 року, ухваленопроводити в послідуючому розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників процесу.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідачів, здійснивши допит позивача та відповідачів як свідків, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Представник позивача адвокат Севостьянова І.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та зобов`язати відповідачів спростувати перед працівниками цеху по виробництву обкотишів №2 ПАТ «ПІВНГЗК», комісією з розслідувань нещасних випадків на виробництві Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгідропромнагляду, вже колишньою дружиною позивача ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 поширені ними недостовірні відомості щодо домагань позивача до ОСОБА_2 стосовно вступу з ним у інтимні стосунки, а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 60000 грн. та судові витрати.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнали повністю.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 адвокат Мотуз О.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що протоколи опитування відповідачів, на які посилається позивач, надані суду в копіях, у зв`язку з чим не можуть бути належними доказами. Крім того, у цих протоколах відображені не пояснення, а відповіді відповідачів на питання членів комісії, що були надані відповідачами під час опитування їх як потерпілих від нещасного випадку, що стався 27.09.2014 на виробництві. Також відсутній зв`язок між отриманням даної інформації членами комісії з розслідування та отриманням даної інформації працівниками цеху і членами сім`ї позивача. Позивачем та його представником не надано доказів того, що дана інформація дійсно потрапила до працівників цеху та дружини і сина позивача, перед якими вони просять спростувати таку інформацію. Крім того, не встановлено коло осіб, серед яких було поширено цю інформацію та ким саме їм її було поширено. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди також заперечує, оскільки відсутні протиправні діяння з боку відповідачів, доводи позивача на те, що у зв`язку з цими обставинами його було переміщено в інший колектив, не заслуговують уваги, так як відповідно до КЗпП переміщення здійснюється у зв`язку з виробничою необхідністю, а не у зв`язку з особистою поведінкою чи рисами працівника.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що він був представником профспілки і представляв під час розслідування нещасного випадку від 27.09.2014 інтереси потерпілих. Оригіналів протоколів опитування він не бачив.

Позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним у судовому засіданні як свідок, надав суду показання, що у листопаді 2014 року була створена комісія з розслідування нібито нещасного випадку на виробництві. У грудні 2014 його було переведено в іншу зміну для залагодження конфлікту. В ході розслідування виявилось, що ОСОБА_2 увійшла в зговір з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і дала неправдиві свідчення про фіксування домагання з його сторони, а ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були нібито свідками, що є нісенітницею. 06.01.2015 він був викликаний комісією для дачі пояснень. Після всіх цих подій у нього почався головний біль, запаморочення і він звернувся за медичною допомогою. У зв`язку з хвилюванням його самопочуття погіршилось і з 12.01.2015 він тиждень перебував на лікарняному. 22.01.2015 ОСОБА_9 і ОСОБА_10 розповіли йому, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на зупинці під час очікування транспорту з працівниками підприємства, голосно розповідали, про те, що він домагався в сексуальному плані ОСОБА_2 .. Ввечері вдома його дружина влаштувала скандал, повідомивши, що коли вона з сином робила покупки в магазині «АТБ» по вулиці Федоренка, якась жінка (скоріш за все це була ОСОБА_2 ) розповідала іншій жінці про те, що її домагався майстер ОСОБА_11 . Після цього він не спав всю ніч, хвилювався і знову опинився на лікарняному. Так як відношення з дружиною та сином не склалися, йому довелось змінити місце проживання. Приблизно у лютому-січні 2015 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розповіли йому, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 при перезмінці з працівниками іншої зміни, розповсюджували чутки про те, що він сексуально домагався ОСОБА_2 на роботі. Ці чутки не давали його дружині спокою і вона подала на розлучення та розлучилась з ним. Син також з ним не спілкується. Він намагався налагодити відношення з сім`єю, але у нього не вийшло. У лютому 2015 йому знову стало зле і він опинився на лікарняному. В протоколах опитування, які були витребувані його представником, зазначено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 пояснювали, що він домагався ОСОБА_2 у кімнаті майстрів та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 були біля дверей та все чули. Проте, проводилась експертиза за якою, навіть якщо вони там і були, то чути не могли, оскільки там високий рівень шуму. Результати комісії були такі, що факт домагання не підтвердився, проте ця інформація стала відома майже всім працівникам комбінату.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи допитаною у судовому засіданні як свідок, надала суду показання, що 13 вересня 2014 року близько 18 години ОСОБА_1 , який у ту зміну заміняв майстра їх ділянки, викликав її по гучномовцю в кабінет. Її побутове приміщення знаходиться поруч з кабінетом майстра зміни ОСОБА_1 .. Після того, як вона зайшла до його кабінету, він запропонував їй зустрітися на нейтральній території. Після її відмови, він став наполягати на зустрічі, оскільки йому ніколи ніхто не відмовляв. Коли вона почала голосно заперечувати, це почули ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які були у побутовому приміщенні поруч, і вийшли з нього, почувши крики. Виробничий шум не міг заглушити її крики. Після цього інциденту ОСОБА_1 , будучи майстром іншої дільниці, разом із їх майстром ОСОБА_14 , старшим майстром ОСОБА_15 , з оператором ОСОБА_6 ,агломератником ОСОБА_10 - старшим в операторній, постійно заважали їм нормально працювати, піддавали їх життя небезпеці, постійно вимагали від них пояснювальних, створювали некомфортні умови праці та конфліктні ситуації. Про цей інцидент вона розповіла тільки ОСОБА_5 , щоб порадитись як себе поводити, він сказав, що можна подати до суду, але вона відмовилась. В поясненнях, коли проводилось розслідування вона про це не писала, та з результатами розслідування комісії не знайомилась. Про цей інцидент іншим працівникам стало відомо після того, як начальник зміни ОСОБА_15 розповів про нього під час зміно-зустрічних зборах, сказавши, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 некоректно себе поводили і опорочили ОСОБА_1 .. З дружиною ОСОБА_1 вона не знайома і її не бачила.

Відповідач ОСОБА_4 , будучи допитаною у судовому засіданні як свідок, надала суду показання, що 13 вересня 2014 року під кінець зміни, близько 19-18 годин ОСОБА_1 викликав до себе через оператора ОСОБА_6 по гучномовцю ОСОБА_2 , перед цим він говорив їм по анкетування, тому вони подумали, що він для цього її викликав. Двері у них в приміщенні були відкриті. Потім вони почули як ОСОБА_2 кричала «Я тобі сказала ні, я з тобою нікуди не піду» та вийшли зі свого приміщення.Двері в кабінеті майстрів теж були відчинені і вони все чули, проте бачити не могли, що відбувається в кабінеті. ОСОБА_2 майже відразу вибігла з кабінету. Під час розслідування нещасного випадку, що стався з нами, у своїх поясненнях про цей інцидент вона не писала. Про цю ситуацію колективу стало відомо під час «розкомандировки», коли ОСОБА_15 звинуватив їх в тому, що вони опорочили ОСОБА_1 .. Для чого ОСОБА_15 , який перебуває з ОСОБА_1 в дружніх відносинах, це зробив їй не відомо. Про цей інцидент вона іншим працівникам підприємства не розповідала. З дружиною ОСОБА_1 вона не знайома та не бачила її.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи допитаною у судовому засіданні як свідок, надала суду показання, що 13 вересня 2014 року ОСОБА_1 виконував обов`язки відсутнього майстра ОСОБА_15 .. Під кінець робочого дня, приблизно о 19 годині по гучномовцю оператор ОСОБА_6 викликав ОСОБА_2 до майстра ОСОБА_1 , щоб вона прийшла за анкетами і вона пішла. Вони з ОСОБА_4 були у своєму побутовому приміщенні, яке знаходиться через стіну з приміщенням майстрів і чули як ОСОБА_2 дуже голосно розмовляла, кричала, проти чогось протестувала і потім вийшла з кабінету майстрів і на їх запитання пояснила, що ОСОБА_1 пропонував їй зустрітися на нейтральній території. Двері у їх та майстрів приміщеннях були відчинені. Після розслідування нещасного випадку, з`ясувалось, що їх звинувачують в тому, що вони розповсюджували цю інформацію. Під час розкомандировки ОСОБА_15 звинуватив їх в тому, що вони опорочили ОСОБА_1 .. В поясненнях комісії вони про цей інцидент не писали. Коли на комісії задавали питання, вони відповідали, що був такий конфлікт. Розповсюдженням цієї інформації вони не займались та вона про цей інцидент ні з ким не розмовляла.Дружину ОСОБА_1 вона не бачила та не знає її.

Свідок ОСОБА_6 ,будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду показання, що у період, коли відбувались події, ОСОБА_1 був його керівником. У листопаді 2014 року його запросили на комісію розслідування нещасного випадку і домагань ОСОБА_1 до ОСОБА_16 , де йому показали три заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про домагання ОСОБА_1 .. Він написав пояснювальну записку, в якій вказав, що 13.09.2014 з 18 до 20 години ОСОБА_1 перебував в операторній та не давав йому вказівок викликати ОСОБА_2 .. У цей час ОСОБА_1 не міг домагатися ОСОБА_2 , так як перебував в операторній. Розмови з приводу цих домагань були по всьому підприємству і в газеті була стаття про це. З приводу цього конфлікту після засідання комісії з відповідачами він не спілкувався.

Свідок ОСОБА_17 ,будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду показання, що ОСОБА_1 у період, коли відбувались події,був його начальником, у теперішній час він є начальником ОСОБА_1 .. У вересні 2014 року дозувальниці ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 звинуватили ОСОБА_1 у тому, що він викликав ОСОБА_2 до себе в майстерню почав домагатися в грубій формі. Проте, в цей час з 18 до 20 години ОСОБА_1 перебував в операторній разом з ним та двома старшими операторами та агломератниками: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .. Ці обставини йому стали відомі під час розслідування комісією нещасного випадку, куди його викликали у листопаді місяці, і де йому зачитали фрагменти із заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 щодо домагань ОСОБА_1 .. Він особисто з ними про ці обставини не розмовляв і їх на комісії не було, а були присутні тільки члени комісії і він. Він писав пояснення на комісії щодо домагань ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду показання, що у період коли відбувались події, він працював агломератником ПАТ «ПівнГЗК», а ОСОБА_1 був його керівником. У 20 числах листопада 2014 року його викликали на комісію щодо домагань ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .. Члени комісії повідомили йому про те, що є заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .. Він давав письмові пояснення членам комісії щодо перебування ОСОБА_1 в операторній в цей час коли начебто були ці домагання. Після написання пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 він не спілкувався. Він чув на зупинці під час очікування транспорту з працівниками підприємства, як начебто ОСОБА_2 сміялась, що вона сказала, що ОСОБА_1 її домагався.

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду показання, що у період, коли відбувались події, він працював агломератником ПАТ «ПівнГЗК», ОСОБА_1 був його керівником, стосунки з ним добрі. Відповідач ОСОБА_4 є його сестрою по матері, з нею він не спілкується з особистих причин та іншими відповідачами він теж не спілкується. Його викликали для того, щоб він дав пояснення щодо домагань ОСОБА_1 .. Він пояснив, що на час подій у денну зміну до 20 години ОСОБА_1 був в операторній разом з ним і нікуди не відлучався. Його запрошували на комісію щодо перевірки рівня шуму біля кабінету майстрів і він писав пояснення. Коли він чекав транспорт разом із ОСОБА_9 на зупинці після нічної зміни, він чув як ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 сміялись і казали, що будуть розповідати усім про домагання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зауважив їм, що вони таке говорять. У цей час на зупинці було близько 20 працівників комбінату.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду показання, що ОСОБА_1 є її братом і між ними добрі стосунки. Їй відомо, що її брата ОСОБА_1 на роботі звинувачували в домаганнях до жінок у зв`язку з чим між ним і його дружиною був конфлікт, внаслідок якого вони розлучились. Брат приносив газету підприємства, у якій була стаття про його домагання до жінок.

Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду показання, що вона працює машиністом конвеєра ПАТ «ПівнГЗК», ОСОБА_1 був її майстром, стосунки у них нормальні. На початку 2015 року вонапри перезмінці у приміщенні цеху від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 почула про домагання ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .. Ці обговорення почались на підприємстві з початку року та була про це стаття у газеті «Прогрес». Їй відомо, що внаслідок цього ОСОБА_1 не проживає із сім`єю.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду показання, що ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком і між ними ніяких стосунків зараз немає. Відношення до нього у неї нейтральне. З позивачем проживали до 2015 року. Шлюб розірвала у зв`язку з недовірою, плітками. У січні 2015 року вона із сином в магазині «АТБ» у черзі почула голосну розмовужінок, що стояли попереду. Одна жінка розповідала, що майстер ОСОБА_11 домагався її на роботі. Після цього, з чоловіком у них почались сварки, з`ясування стосунків, з`явилась недовіра. Чоловік пояснив, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була його робітниця. Причиною розірвання шлюбу в позові було зазначено подружню зраду ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду показання, що ОСОБА_1 є його батьком, відносини з ним погані, з батьком він не спілкується. У середині січня 2015 року вінз матір`ю були в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та у черзі до каси почули як одна жінка років 50-ти розповідала іншій жінці такого ж віку, що майстер ОСОБА_11 домагався її на роботі у сексуальному плані. Після цього, між батьками почались сварки і вони потім розвелись. Вважає, що просто так такі розмови не ведуть.

У судовому засіданні судом були досліджені наступні письмові докази.

Із копії протоколу від 21.11.2014 опитування осіб, причетних до нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року вбачається, що під час опитування ОСОБА_2 на питання членів комісії, вона повідомила, що 14 вересня 2014 року у неї було погіршення здоров`я, пов`язане із тим, що 13.09.2014 майстер ОСОБА_11 викликав по гучномовцю близько 19 години і некоректно її домагався в кімнаті майстрів, а біля кімнати перебували ОСОБА_19 і ОСОБА_20 та все чули. А продовжувались образи на її та ОСОБА_19 і ОСОБА_20 адресу 14 вересня у зміну з 20:00 годин. Та після «розкомандировки» їй стало зле. (а.с.6-8 том 1).

Із копії протоколу від 21.11.2014 опитування осіб, причетних до нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року вбачається, що під час опитування ОСОБА_3 на питання членів комісії, вона повідомила, що 13.09.2014 близько 19 години ОСОБА_21 викликали по гучномовцю і через пару хвилин вона вийшла з побутового приміщення за нею і вимушено стала свідком некоректної поведінки ОСОБА_11 до ОСОБА_21 , що виразилось в усній пропозиції ОСОБА_22 зустрітися після роботи і поспілкуватись про інтимні стосунки. Свідком цієї події була ще ОСОБА_4 (а.с.9-12 том 1).

Із копії протоколу від 21.11.2014 опитування осіб, причетних до нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року вбачається, що під час опитування ОСОБА_4 на питання членів комісії, вона повідомила, що була свідком інциденту між майстром ОСОБА_11 і дозувальником Карачовою, що стався 13.09.2014 близько 19 години. Вона особисто чула як ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 зустрітися на нейтральній території і обговорити інтимні стосунки. (а.с.13-14 том 1).

Згідно з копією протоколу №12046 від 02.12.2014 проведення замірів шумового навантаження та інфразвуку, еквівалентний рівень шуму біля входу в кімнату майстрів на відмітці 6.800м становить 77 дб.А та не перевищує ГДР (гранично-допустимий рівень) 80дб.А. (а.с.15-16).

В пояснювальній записці від 24.11.2014 ОСОБА_6 , оператор пульту керування ПАТ «ПівнГЗК», зазначив, що 13.09.2014 з 18:00 до 20:00 в.о. ст. майстра ОСОБА_1 перебував в операторній та не давав вказівок викликати дозувальниць ОСОБА_23 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому він їх не викликав. ОСОБА_1 самостійно гучномовцем не користувався. (а.с.17 том 1, копія).

В пояснювальній записці від 24.11.2014 ОСОБА_10 , агломератник ПАТ «ПівнГЗК», зазначив, що 13.09.2014 з 18:00 до 20:00 в.о. ст. майстра ОСОБА_1 перебував в операторній випалювання,так як контролював процес виробництва і відвантаження окатишів. (а.с.18 том 1, копія).

В пояснювальній записці від 25.11.2014 ОСОБА_17 , машиніст оґрудкування ПАТ «ПівнГЗК», зазначив, що 13.09.2014 з 18:00 в.о. ст. майстра ОСОБА_1 перебував в операторній випалювання, так як контролював процес виробництва і відвантаження окатишів. Дозувальницю ОСОБА_2 він не викликав та її не бачив. (а.с.19 том 1, копія).

В пояснювальній записці від 24.11.2014 ОСОБА_9 , агломератник ПАТ «ПівнГЗК», зазначив, що 13.09.2014 з 18:00 до 20:00 в.о. ст. майстра ОСОБА_1 перебував в операторній випалювання, так як контролював процес виробництва і відвантаження окатишів. (а.с.20 том 1, копія).

В пояснювальній записці від 20.11.2014 ОСОБА_1 , майстер ПАТ «ПівнГЗК», зазначив про події, що відбувались 26-27.09.2014, в рамках розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.21 том 1, копія).

З копії протоколу від 06.01.2015 опитування осіб, причетних до нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року вбачається, що під час опитування ОСОБА_1 , на питання членів комісії він повідомив, що 13.09.2014 з 18:00 до 20:00 години він перебував у операторній випалювання в присутності оператора п/у ОСОБА_6 , агломератників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , в.о. майстра ОСОБА_17 і в цей час з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не спілкувався. Бачив їх о 20:00, коли вони підписувались у книзі нарядів про вихід з роботи (а.с.22-23 том 1, копія).

В пояснювальній записці від 20.11.2014 ОСОБА_2 , дозувальник ПАТ «ПівнГЗК», зазначила про події, що відбувались 26-27.09.2014, в рамках розслідування нещасного випадку, що стався з нею та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с.24-25 том 1, копія).

В пояснювальній записці від 20.11.2014 ОСОБА_3 , дозувальник ПАТ «ПівнГЗК», зазначила про події, що відбувались 26-27.09.2014, в рамках розслідування нещасного випадку, що стався з нею та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (а.с.26-27 том 1, копія).

В пояснювальній записці від 20.11.2014 ОСОБА_4 , дозувальник ПАТ «ПівнГЗК», зазначила про події, що відбувались 26-27.09.2014, в рамках розслідування нещасного випадку, що стався з нею та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.28 том 1, копія).

Згідно із копією свідоцтва про одруження, 28.06.1997 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_24 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 ) (а.с.29 том 1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_8 , батьком якого зазначений ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_7 (а.с.30 том 1).

З копії виписного епікризу КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у денному стаціонарі з 24.01.2015 по 04.02.2015 з діагнозом: гіпертонічна хвороба 1 ст., ризик 1, СНО, ВСД по змішаному типу. Виражений астено-невротичний синдром. (а.с.31 том 1).

Згідно з копією виписки від 27.02.2015 з медичної карти ОСОБА_1 , він 06.01.2015 звернувся із скаргами на погіршення самопочуття. 27.12.2014 звертався на «здравпункт». 12.01.2015 звернувся на прийом до терапевта та з цієї дати перебував на лікарняному до 20.01.2015з діагнозом: ВСД по гіпертонічному типу, Астено-невротичний синдром. (а.с.32 том 1).

Рішенням від 16.11.2015 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . (а.с.153 том 1, копія).

Відповідно до виписки з медичної карти, ОСОБА_1 перебуває під диспансерним наглядом з діагнозом: гіпертонічна хвороба 1 ст. з лютого 2015 року. Погіршення стану 06.01.2015, коли після конфліктно-стресової ситуації на роботі з`явились головний біль, запаморочення, нудота, слабкість. (а.с.154 том 1)

В акті від 06.05.2016 проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року на ПАТ «ПівнГЗК», зокрема зазначено, що в ході опитування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 пояснили, що виникнення даної ситуації вони пов`язують з подією, яка мала місце в зміну з 08:00 до 20:00 години 13.09.2014, де, з їх слів, приблизно о 19:00 годині стався інцидент між ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки старшого майстра зміни №1 та дозувальником ОСОБА_2 , свідком якого були дозувальники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. Як пояснила ОСОБА_2 , 13.09.2014 приблизно о 19:00 годині в.о. старшого майстра ОСОБА_1 визвав її по гучномовному зв`язку в нарядну технологічної зміни №1, де, згідно протоколу її опитування, «некоректно домагався» її. В цей час біля нарядної технологічної зміни знаходились ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та все чули. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснили, що дійсно були свідками інциденту, який був між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 в нарядній технологічної зміни №1, та чули все, також додали, що 14.09.2014 на змінно-зустрічних зборах в нарядній кімнаті продовжувалися образи в їх адресу та виник конфлікт з в.о. старшого майстра дільниці ОСОБА_1 , проте факт образ на адресу дозувальників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 також не підтверджується. (а.с.163-164 том 1).

Комісією з розслідування нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року на ПАТ «ПівнГЗК» зроблено висновок, що випадок погіршення стану здоров`я, що стався з дозувальниками дільниці подрібнення сировини шихтування та огрудкування обкотишів ЦВО-2 ПрАТ «ПівнГЗК» ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Причиною настання нещасного випадку зазначено: психофізіологічна незадовільні фізичні дані або стан здоров`я. (а.с.166 том 1).

Членом комісії ОСОБА_5 викладена окрема думка, в якій він висловив свою незгоду з висновками, що зроблені комісією під час розслідування нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року на ПАТ «ПівнГЗК». (а.с.168-170 том 1).

Оцінюючи кожен окремо з наведених доказів з точки зору їх допустимості та належності суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст.277 ЦК України).

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судом встановлено, що під час розслідування нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року на ПАТ «ПівнГЗК» членами комісії під час опитування відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задавались питання стосовно інциденту, що стався 13.09.2014 близько 19 години між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , на які вони надавали відповіді, тобто викладена відповідачами інформація, була здійснена не за власною ініціативою, а на вимогу компетентного органу.

При цьому суд дійшов висновку, що факти, які б доводили, що згадані пояснення відповідачів мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність позивача, відсутні.

У пояснювальних записках, які були відібрані у відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у зв`язку із розслідуванням нещасного випадку, що стався 27 вересня 2014 року, інформації стосовно інциденту, що стався 13.09.2014 близько 19 години між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не викладено.

Позивач повинен довести факт поширення інформації саме відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Проте, суду не надано будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вказану інформацію було поширено саме відповідачами.

Пояснення свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , надані у судовому засіданні, про те, що вони чули на зупинці розмову ОСОБА_2 з ОСОБА_4 про «домагання ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , не свідчать про поширення цієї інформації, оскільки такі висловлювання відповідачки ОСОБА_2 є її суб`єктивним баченням обставин та мають ознаки оціночного судження.

Пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , надані у судовому засіданні, про те, що вони чули розмову двох жінок у магазині «АТБ» про домагання майстра ОСОБА_11 до однієї з них, не свідчать про поширення цієї інформації відповідачами, оскільки особи, які приймали участь у цій розмові не є встановленими.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У своїй практиці ЄСПЛ розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, то правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, встановивши, що інформація, яка надана відповідачами під час опитування при розслідуванні нещасного випадку, не за власною ініціативою, а на вимогу компетентного органу і що такі висловлювання мають ознаки оціночного судження, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.5,7 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, а саме: встановлення факту розповсюдження недостовірної інформації, тому вони теж задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір, у зв`язку з відмовою у позові, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 32, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 201, 277, 297, 1167 ЦК України, п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 , (місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 , (місце проживання: АДРЕСА_4 ) про спростування недостовірних відомостей та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк із дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складений 28.12.2021.

Суддя