Справа № 459/3122/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1457/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якого є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якого є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», в подальшому перейменований на акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк», звернувся до суду з позовом, в якому просив: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CGZ0GA00000056 від 27.02.2007 року у розмірі 116861,77 доларів США, з яких: 32524 доларів США заборгованість за кредитом, 29818,48 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 4464 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 44470,18 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, 21,28 доларів США штраф (фіксована частина), 5563,83 доларів США штраф (процентна складова), звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.02.2007 року квартиру, загальною площею 69,10 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., що по АДРЕСА_1 , шляхом її продажу банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням необхідних для цього документів та можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цій квартирі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до вказаного кредитного договору, укладеного з позичальником ОСОБА_1 , останній отримав в банку кредит у розмірі 36000 доларів США на строк до 27.02.2017 року, однак, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 19.05.2014 року утворилась спірна заборгованість, яку за умовами кредитного договору та договору іпотеки банк має право погасити за рахунок предмета іпотеки, належного відповідачам (іпотекодавцям) на праві власності.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено із застосуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,10 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. З можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» по 60 грн. 90 коп. судового збору, з кожного.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , просили його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити повністю.

Свої доводи апелянти обґрунтовували тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», оскільки суд не зазначив усіх складових частин стягуваної заборгованості за кредитним договором та не визначив початкової ціни предмета іпотеки для подальшої реалізації іпотечного майна.

За позицією апелянтів, суд достовірно не встановив розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки висновки суду в цій частині грунтуються виключно на поданому позивачем розрахунку заборгованості, який в судовому засіданні не перевірявся.

Звертають увагу на положення ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР, якою визначено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Зазначають, що судом не враховано висновки суду касаційної інстанції про те, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вважають незаконною відмову суду в застосуванні наслідків спливу строку позовної давності, про застосування яких вони просили у своїй заяві.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 року для розгляду цивільної справи №459/3122/14 (провадження №22-ц/783/4074/16) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Копняк С.М., суддів: Монастирецького Д.І., Кабаля І.І., яких у зв`язку з відставкою замінено на суддів: Бойко С.М., Березу В.І.

Ухвалами колегії суддів у названому складі від 14 лютого 2017 року у даній справі призначено судову бухгалтерсько-економічну експертизу та оціночно-будівельну експертизу, проведення яких доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено, однак, вказані експертизи експертною установою проведені не були.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року вказана цивільна справа (провадження №22-ц/811/1457/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі суду від 03 вересня 2019 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду в Львівському апеляційному суді на 22 жовтня 2019 року.

Ухвалою від 10 грудня 2019 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 26 січня 2021 року поновлено провадження у справі. Залучено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до участі у справі, як правонаступників відповідача ОСОБА_3 .

Згідно з наданою суду інформації, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась.

У судове засідання апеляційного суду відповідачі (правонаступники відповідачів) повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, в тому числі й шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CGZ0GA00000056, за умовами якого позичальник отримав в банку кредит у розмірі 36000 доларів США на строк до 27.02.2017 року, зі сплатою 9,36% річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателем) та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (іпотекодавцями) укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку банку передано належну на праві власності відповідачам квартиру АДРЕСА_2 .

У п.22 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Пунктом 27 договору іпотеки (в розділі «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку») передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавців, або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавці надають іпотекодержателю право укласти такий договір від свого імені на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавців, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналіз положення цієї статті дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: у позасудовому порядку (згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або у судовому порядку за рішенням суду.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41 47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Водночас, способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням необхідних для цього документів та можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц (провадження №14-112цс19) констатовано, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, згідно з частиною другою статті 35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку», реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

У пункті 27 договору іпотеки (в розділі «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку») сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя у позасудовому порядку, шляхом:

-переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або

-продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавці надають іпотекодержателю право укласти такий договір від свого імені на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавців, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у наведеному пункті договору іпотеки, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки. Відповідно, не підлягає задоволенню й позовна вимога про виселення відповідачів з іпотечної квартири, оскільки така вимога є похідною від позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно, з частиною четвертою статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи наведені вище мотиви, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом норм матеріального права з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 267 грн. 96 коп. підлягають стягненню з позивача.

У зв`язку з перебуванням суддів у відпустці з 17 по 31 грудня 2021 року, а судді-доповідача додатково ще 04 січня 2022 року, повний текст постанови складений 05 січня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якого є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 267 гривень 96 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 січня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич