Справа № 489/4920/21
Номер провадження 2/489/2273/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2021 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ревицької Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування

встановив

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є дружиною ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається зокрема з частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. була заведена спадкова справа. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 площею 532 кв. м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Частка померлого на належне йому нерухоме майно, яка була успадкована позивачем, складає 11/25. 31 березня 2021 року приватним нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неможливістю визначити склад спадкового майна, так як не визначені частки у праві власності на земельну ділянку.

Позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 часток на земельну ділянку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач відзив на позов до суду не подала.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Позивач є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 липня 2014 року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 02 грудня 2020 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 грудня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. заведено спадкову справу №59/2020.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2021 ОСОБА_1 отримала у спадок після смерті ОСОБА_3 11/25 часток у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 749726 від 24.01.2006 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2005 №36/31 у спільну сумісну власність передано земельну ділянку площею 532 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Постановою від 31.05.2021 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що не визначені частки у праві власності на земельну ділянку, у зв`язку з чим нотаріус не має можливості визначити склад спадкового майна.

Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 21.07.2021 оціночна вартість земельної ділянки, площею 234 кв. м. (загальна площа земельної ділянки 532 кв. м.) складає 63589,81.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох чи більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із статтею 370ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Статтею 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Щодо поділу земельної ділянки на частки свою позицію висловив і Пленум Верховного суду України, у постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зокрема в пункті 21 Постанови, вказав якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Частиною 2 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття окремої частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що перебував у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку має місце спадкування за законом.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України дружина належить до першої черги спадкоємців за законом.

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Положеннями статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18) зазначено, що: «до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані…».

Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.05.2021 згідно якого вона отримала у спадок після смерті ОСОБА_3 11/25 часток у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, обґрунтованою є вимога позивача щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 11/25 часток на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що позивач успадкувала після смерті чоловіка 11/25 часток житлового будинку, то підлягає задоволенню і вимога про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку у вказаній частці.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі вищевказаного та керуючись ст. ст.328, 355, 368, 372, 377, 1216, 1217, 1220, 1225, 1261, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 259, 265, 268 ЦПК України, суддя

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 532 кв. м., кадастровий номер :04:006:0001 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП встановити не можливо, адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення (підписання) або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.12.2021.

Суддя В. В. Кокорєв