Справа № 307/3318/21
Провадження № 2/307/892/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Юсип В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В позовній заяві представник зазначив, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2000 року житловий будинок в АДРЕСА_1 . На даний час у житловому будинку він проживає з своєю сім`єю, а саме: дружиною та дітьми. У належному йому житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , також зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою ні він, ні його сім`я не були знайомі, оскільки ним був придбаний будинок у 2000 році, а відповідачка як стверджують сусіди, виїхала до Російської Федерації у 1993 році. Оскільки за вищевказаною адресою відповідачка не проживає з 1993 року, а інформація про її зняття з місця реєстрації не збереглася, їм продовжують приходити повідомлення (запрошення) для її участі у тих, чи інших виборах як виборця. З довідки про коло зареєстрованих осіб вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована у його житловому будинку і при здійсненні таких правочинів як отримання банківського кредиту може вказувати саме місце реєстрації за вищевказаною адресою, чим об`єктивно можуть порушуватись його права та права його сім`ї.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , такою, що втратила право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 , України.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Поковба В.Ю. в судове засідання не з`явився, так як надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,1 га та житлового будинку, розташованих по АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу від 31.05.2000 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Тячівської районної державної нотаріальної контори в реєстрі за №3-1722, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.05.2013 за №3293033 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.06.2021 року за №261855239.

Згідно довідки Державного реєстратора відділу державної реєстрації Тячівської міської ради від 23.04.2021 року в житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстрована також і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.04.2021 року стверджується, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 зареєстровані в житловому будинку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає вже давно.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 28 квітня 2021 року вони знайомі з ОСОБА_1 , який проживає в житловому будинку в АДРЕСА_1 , та їм відомо, що ОСОБА_2 виїхала в Російську Федерацію 28 років тому та у вказаному будинку після від`їзду вже не проживає.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника чи членів його сім`ї до нового власника в частині збереження права користування житлом.

Згідно ст.405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 більше одного року не проживає в належному позивачу ОСОБА_1 житловому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідачки ОСОБА_2 його права користування та розпоряджання своїм майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , оскільки відповідачка ОСОБА_2 значиться зареєстрованою в його будинку, а тому позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , України, такою, що втратила право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 , України.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачку ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 247, 263, 265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.71, 150, 156 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану в АДРЕСА_1 , України, такою, що втратила право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 , України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , України, на користь ОСОБА_1 908 гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_1 , України, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , України.

Головуючий: В.І.Бобрушко