Провадження № 22-ц/811/2207/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Савуляка Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Радченка В.Є. від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 .

В апеляційні скарзі просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.05.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає рішення таким, що постановлене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення. Вказує, що відповідно до договору №101013298 від 03.07.2019 року, ТзОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» та ОСОБА_1 уклали договір про здійснення навчання ОСОБА_2 відповідно до програми та навчального плану «Малої комп`ютерної академії ШАГ Львів 3». Відповідно до додатку №1 договору від 03.07.2019 року вартість навчання за 1 навчальний рік становить 12900 грн. Відповідно до квитанції №0.0..1 від 04.07.2019 року ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у ТзОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 1000 грн. А відповідно до квитанції №0.0..1 від 12.09.2019 року ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у ТзОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 11900 грн. Відповідно до товарного чеку №165 від 27.08.2020 року ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у ТзОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 12900 грн. Додає, що відповідно до заяви ОСОБА_3 від 10.05.2019 року останній працює у ФОП ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна у Львівському міському центрі зайнятості з 05.11.2020 року. Вказує, що у матеріалах справи містяться докази, що ОСОБА_2 з метою здобуття середньої освіти безоплатно навчається з 1 вересня 2019 року по сьогоднішній день в ліцеї «Галицький» ЛМР. У зв`язку із розвитком здібностей дитини до інформатики ОСОБА_2 додатково відвідує заняття у «Малій комп`ютерній академії ШАГ Львів». Звертає увагу, що відвідування додаткових занять не є здобуттям професійної освіти, не замінює відвідування безоплатного загальноосвітнього шкільного закладу, а спрямоване виключно на розвиток здібностей дитини у галузі інформатики. Вважає, що відвідування дитиною занять з інформатики у «Малій комп`ютерній академії ШАГ Львів» відносяться до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами розвитком здібностей дитини. А відтак висновок суду першої інстанції є помилковим, зроблений при неповному з`ясуванні усіх обставин у справі, не ґрунтується на нормах закону та практиці Верховного Суду. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги матеріальний стан ОСОБА_1 , а саме те, що з 05.11.2020 року вона перебуває на обліку, як безробітна у Львівському міському центрі зайнятості. У свою чергу, відповідач є працездатним, офіційно працевлаштованим та має можливість брати участь у додаткових витратах на дитину. З 2019 року відповідач сплачує аліменти на дитину у мінімальному розмірі, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, що є недостатньо для повноцінного розвитку сина. Додає, що не погоджується із висновком суду першої інстанції, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Крім цього, як вбачається з позовної вимоги, відповідач не погодився здійснювати оплату за навчання в ІТ-школі. Додає, що скрутне матеріальне становище не дасть позивачу можливості в подальшому самостійно оплачувати заняття для сина. Дитина проявляє великий інтерес до навчання та демонструє хороші успіхи. Припинення відвідування занять з інформатики в першу чергу негативно вплине на дитину. Врахування інтересів дитини є пріоритетним у вирішенні даної категорії справ. Щодо висновків суду, що позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, що вимагається частинами першою третьою статті 181 СК України. Тобто, навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд без погодження із відповідачем. На думку апелянта, такі висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи. Проте, у позовній заяві було вказано, що врахувавши побажання дитини ОСОБА_1 вирішила порадитись з цього приводу з батьком дитини. Відповідач не заперечував, однак відмовився оплачувати навчання, вказав, що це не є обов`язковим для дитини. Однак, враховуючи здібності дитини до інформатики, позивач не змогла проігнорувати бажання сина вивчати ІТ-технології та стати програмістом.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, додаткових письмових пояснень позивачки у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 180, 181, 185, 182, 200 СК України, правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17), постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), постанові від 31 січня 2020 року по справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18), ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблений відповідний запис за №7122. Це підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від29.09.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано шлюб. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19.05.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини із всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до договору №101013298 від 03.07.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» та ОСОБА_1 уклали договір про здійснення навчання ОСОБА_2 відповідно до програми та навчального плану «Малої комп`ютерної академії ШАГ Львів 3». Відповідно до додатку №1 до договору від 03.07.2019 року вартість навчання за 1 навчальний рік становить 12900 грн. Відповідно до квитанції №0.0..1 від 04.07.2019 ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 1000 грн. Відповідно до квитанції №0.0..1 від 12.09.2019 ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 11900 грн. Відповідно до товарного чеку №165 від 27.08.2020 року ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 12900 грн. Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 10.05.2019 року останній працює у ФОП ОСОБА_4 . Відповідно до довідки з Львівського міського центру зайнятості ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна в Львівському міському центрі зайнятості з 05.11.2020 року. Судом встановлено, що ОСОБА_2 навчається в ліцеї «Галицький» ЛМР з 1 вересня 2019 року, річна оцінка ОСОБА_2 з інформатики за 2019/2020 навчальний рік 12 балів. Крім цьому, відповідно до укладеного договору №101013298 з ТзОВ «Мала Комп`ютерна Академія ШАГ Львів 3» ОСОБА_2 навчається у даному закладі у відповідності до програми та навчального плану «Малої Комп`ютерної Академії ШАГ». Вартість навчання, згідно додатку №1 до договору від 03.07.2019 року за 1 навчальний рік становить 12 900 гривень Позивач просить стягнути суму половини фактично понесених нею витрат 12 900 гривень. Суд вважав, що навчання у відповідних фахових закладах для здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які мають істотне значення, та які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Судом встановлено,що відповідач ОСОБА_3 працює в ФОП ОСОБА_4 , загальна сума доходу за жовтень 2020 року, становить 5000 грн., з яких відраховано 1159 грн. аліментів на утримання ОСОБА_5 . Це підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Крім цього, як вбачається з позовної заяви відповідач не погодився здійснювати оплату навчання в ІТ-школі. Позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків,а також погодження такого вибору з батьком дитини, що вимагається частинами першою-третьою статті 181 СК України, згідно якої способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Тобто навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд без погодження із відповідачем. Суд вважав, що наведені витрати взагалі не є додатковими витратами, відповідно до вимог ст.185 Сімейного кодексу України, такі витрати мають охоплюватися щомісячними аліментами на утримання дитини, пов`язаність таких витрат з розвитком здібностей дитини або лікуванням позивачем не доведена. Таким чином, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції вцілому обґрунтованими; такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції у аналогічних правовідносинах.

У грудня 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 ,в якій просила:

?стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 12900 гривень.

В обґрунтування поданого позову покликалася на те, що 02 серпня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірваний рішенням Галицького районного суду м.Львова 29 вересня 2014 року. У шлюбі народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого являється ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. 19.05.2014 року Галицьким районним судом м.Львова прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі якого було видано виконавчий лист та який звернений до виконання. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів вбачається, що фактично з 2019 року відповідач сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. До 1 квітня 2020 це становить 1159 гривень. Добровільно сплачувати додаткові витрати на дитину відповідач відмовляється. З 1 вересня 2019 року і по сьогоднішній день ОСОБА_5 навчається у ліцеї «Галицький» ЛМР. Позивач зазначає, що вчителька інформатики наголошує, що синові позивачки слід додатково та поглиблено вивчати інформатику, оскільки дитина проявляє інтерес до тем програмування, які не охоплюється звичайною навчальною програмою у школі. Врахувавши побажання сина, позивачка, порадившись з батьком дитини, який не заперечував проти навчання сина в ІТ школі, проте відмовився оплачувати навчання 03.07.2019 року, уклала договір №101013298 з ТзОВ «Мала Комп`ютерна Академія ШАГ Львів 3». 04.07.2019 року ОСОБА_1 сплачено 1000 грн. передоплати за навчання сина. 12.09.2019 року оплатила решту суми у розмірі 11900 грн. за навчання сина за 1 навчальний рік. 27.08.2020 сплатила 12900 грн. за навчання ОСОБА_5 , що підтверджується товарним чеком №165 від 27.08.2020. Разом понесла фактичні додаткові витрати на навчання у розмірі 25800 грн. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати 50% фактично понесених позивачкою додаткових витрат на дитину, що становить 12900 гривень. Зазначені витрати позивач вважає додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини) половину з яких їй повинен відшкодувати відповідач.

За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Також, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, сторони є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29.09.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано шлюб.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19.05.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 зобов`язано стягувати аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини із всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до договору №101013298 від 03.07.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» та ОСОБА_1 уклали договір про здійснення навчання ОСОБА_2 відповідно до програми та навчального плану «Малої комп`ютерної академії ШАГ Львів 3».

Згідно додатку №1 до договору від 03.07.2019 року вартість навчання за 1 навчальний рік становить 12900 грн.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 04.07.2019 ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 1000 грн.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 12.09.2019 ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 11900 грн.

Відповідно до товарного чеку №165 від 27.08.2020 року ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_2 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мала комп`ютерна академія ШАГ Львів 3» в розмірі 12900 грн.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 10.05.2019 року останній працює у ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки з Львівського міського центру зайнятості ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна в Львівському міському центрі зайнятості з 05.11.2020 року.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 навчається в ліцеї «Галицький» ЛМР з 1 вересня 2019 року і на час розгляду справи у суді, річна оцінка ОСОБА_2 з інформатики за 2019/2020 навчальний рік 12 балів. Вказаного сторонами не оспорювалось.

Крім цьому, відповідно до укладеного договору №101013298 з ТзОВ «Мала Комп`ютерна Академія ШАГ Львів 3» ОСОБА_2 навчається у даному закладі у відповідності до програми та навчального плану «Малої Комп`ютерної Академії ШАГ».

Вартість навчання, згідно додатку №1 до договору від 03.07.2019 року за 1 навчальний рік становить 12 900 гривень.

Суд першої інстанції вірно вважав, що навчання у відповідних фахових закладах для здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які мають істотне значення, та які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Також, суд першої інстанції вірно вважав, що наведені витрати взагалі не є додатковими витратами, відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України, такі витрати мають охоплюватися щомісячними аліментами на утримання дитини, пов`язаність таких витрат з розвитком здібностей дитини або лікуванням позивачем не доведена.

На переконання колегії суддів, навчання сина сторін у ТзОВ «Мала Комп`ютерна Академія ШАГ Львів 3» не є гуртком чи додатковими заняттями, що пов`язані із розвитком певних здібностей дитини як помилково вважає позивачка, а таке навчання по його типу слід вважати додатковою професійною освітою сина сторін.

Так, з договору №101013298 від 03.07.2019 року вбачається, що термін надання послуг складає п`ять років по 36 навчальних тижнів у навчальному році. Кожний навчальний рік складається з двох семестрів по 18 навчальних тижнів. Тобто термін навчання становить 5 років. Окрім цього згідно договору таке навчання передбачає: здачу кваліфікаційного оцінювання (заліків, іспитів); можливість відрахування слухача при наявності трьох чи більше не складених іспитів, невиконаних домашніх завдань слухачем; наявність академічної відпустки; крім цього, після успішного завершення навчання видається диплом (п.п. 1.2, 2.6, 2.7, 5.3, 7.1). На даний час, також, таке навчання складається із семи окремих предметів (довідка КАШ №458 від 11.12.2020 року а.с. 31).

Тому, колегія суддів вважає, що по своїй суті вказані позивачкою витрати пов`язані зі здобуттям певного освітньо-кваліфікаційного рівня дитиною, а не є заняттям у звичайному гуртку, що пов`язано із розвитком певних здібностей.

Крім цього, суд першої інстанції правильно послався на ряд постанов Верховного суду у справах зі схожими правовідносинами у яких суд касаційної інстанції чітко висловився про те, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. А саме у Постановах: від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц, від 16 жовтня 2019 року в цивільній справі № 219/1766/18, а також від 26.08.2020 року по справі 336/1488/19.

Що стосується судових рішень суду касаційної інстанції, на які посилається позивачка у апеляційній скарзі, то такі не спростовують постанов Верховного Суду, на які посилався суд першої інстанції, оскільки такі стосуються додаткових витрат пов`язаних із зайняттям дітьми у різноманітних гуртках для розвитку різних здібностей, а не здобуттям фактично професійної освіти, тобто такі судові рішення з іншими обставинами позивачкою протлумачено довільно на власну користь.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують , а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Крім цього, з врахуванням наведених позивачкою обставин у позові вона не позбавлена права звертатися до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів, якщо на її думку мала місце зміна обставин, із якими закон пов`язує можливість вирішення питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра