Справа № 461/5201/19 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2471/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Савчук Г.В.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марчука А.М., представника ГУНП у Львівській області- Лазорко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/5201/19 за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади,-

в с т а н о в и в :

15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади. В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що слідчими Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004613 від 03 листопада 2017 року за фактом викрадення належного позивачу та розробленого ним мобільного укриття «SHELD». Зазначає, що з дня відкриття кримінального провадження і до цього часу досудове розслідування проводиться вкрай неефективно, халатно та недбало, оскільки слідчі безвідповідально ставляться до виконання своїх службових обов`язків, не виконують вказівки процесуальних керівників, керівника органу досудового розслідування та ігнорують ухвали слідчих суддів, якими їх зобов`язано вчинити певні дії. Позивач звертає увагу, що він важко працював для того, щоб розробити мобільне укриття «SHELD», а тому йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 500 000 грн., що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав і продовжує зазнавати у зв`язку з неналежним досудовим розслідуванням. У зв`язку з цим просить позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану бездіяльністю органу досудового розслідування у розмірі 243 000, 00 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили відповідачі.

Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі зазначає, вважає рішення незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Процесуальні порушення полягають у тому, що суд не надіслав Казначейській службі ухвалу про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви. Звертає увагу, що заподіянням моральної шкоди позивач обгрунтовував бездіяльністю посадових осіб Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області, яких ухвалами суду зобов`язано вчинити відповідні дії, однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач як докази завдання йому моральної шкоди та розцінені ним як бездіяльність, є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Щодо висновку експерта №6890 від 11.02.2021 року зазначає, що такий у відповідності до вимог ст.110 ЦПК України є необов`язковим і оцінюється за правилами ст.89 ЦПК України. Звертає увагу, що суд у своєму рішенні повинен був обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру , яким діями чи бездіяльністю вони заподіяні. При визначенні розміру моральної шкоди, суд повинен обгрунтувати розрахунок суми яку він вирішив стягнути, проте в оскаржуваному рішенні згаданого немає. Також посилається на позицію Великої палати Верховного Суду викладену в постанові від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц щодо необхідності залучення Казначейства чи його територіальних органів при розгляді судами даної категорії судових справ. Сам факт стягнення коштів з Державного бюджету чи органу державної влади не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. В даному випадку Казначейство виступає лише органом , який здійснює виконання судових рішень по даній справі, а тому повинно бути у статусі третьої особи, а не відповідача. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Національної поліції у Львівській області в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що підлягає скасуванню. Процесуальні порушення полягають у ненадісланні копії ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу незаконних дій посадових осіб,з у зв`язку з чим йому була б завдана моральна шкода. Факт скасування постанов слідчого не є доказом моральної шкоди, а лише механізмом реалізації права позивача на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні. Звертає увагу, що розмір моральної шкоди визначений позивачем без урахування засад розумності та виваженості. Доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями , які приймалися слідчими у кримінальному провадженні, в якому він має статус потерпілого. Разом з тим реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень дій чи бездіяльності слідчого , які у подальшому були скасовані слідчими суддями не свідчить про протиправність дій слідчого чи прокурора та завдання позивачу моральної шкоди у розумінні ст.23 ЦК України. Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України адвокатом А.Марчук надано Відзив на апеляційну скаргу. У Відзиві зазначається, що не погоджується з апеляційними скаргами як ГУ НП у Львівській області так із апеляційною скаргою ДКС України.

Доводи Головного управління НП у Львівській області про відсутність доказів заподіяння моральної шкоди є безпідставними. Щодо апеляційної скарги Державної казначейської служби України посилається на правові позиції Верховного Суду у аналогічних справах та зазначає, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба. З таких підстав доводи відповідача про відсутність правовідносин, в які його залучено у даній справі, є безпідставними.

Просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, рішення Галицького районного суду м.Львова від 09.04.2021 року у даній справі залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника ГУНП у Львівській області адвоката Лазорко І.Г. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марчука А.М., вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Приписами статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення бо не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Згідно із статтею 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1 п.1 ст.6 Конвенції, ст..1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 03.11.2017 року ОСОБА_2 , батько позивача, звернувся до начальника Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області із заявою за фактом викрадення розробленого його сином ОСОБА_1 мобільного укриття «SHELD».

Слідчим Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004613 від 03 листопада 2017 року за частиною 3 ст.185 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року у справі № 466/5949/18; від 20 лютого 2018 року у справі № 466/52/18; від 12 червня 2019 року у справі № 466/4757/19; від 17 грудня 2018 року у справі № 466/52/18; від 17 жовтня 2018 року у справі № 466/8205/18; від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/8205/18; від 18 січня 2018 року у справі №466/52/18 зобов`язано слідчий відділ Шевченківського ВП визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні; неодноразово визнано протиправною бездіяльність слідчого Шевченківського ВП, яка полягала у невиконанні вимог ст..220 КПК України щодо розгляду клопотань представника ОСОБА_1 поданих в його інтересах та зобов`язано слідчого розглянути ці клопотання; визнано протиправною бездіяльність слідчого Шевченківського ВП щодо часткової відмови у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого повторно розглянути клопотання його представника; зобов`язано слідчого виконати всі письмові вказівки прокурорів Львівської місцевої прокуратури №2 та керівника органу досудового розслідування; зобов`язано слідчого вчинити необхідні дії у кримінальному провадженні; визнано протиправною бездіяльність слідчого та зобов`язано слідчого у тримісячний строк з дня постановлення ухвали виконати ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2018 року та 30 липня 2018 року.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, аналізу матеріалів розслідування, за результатами судово-психологічної експертизи № 6890 від 11.02.2021 року щодо позивача ОСОБА_1 , з пояснень допитаних у судовому засіданні свідків, суд першої інстанції правильно прописав, що в рамках кримінального провадження № 0004613 не було виконано вказівок та ухвал слідчих суддів у вигляді здійснення необхідних слідчих дій для розслідування кримінальної справи за ч.3 ст. 185 КК України. Розслідування розпочалося 03 листопада 2017 року, що на даний час становить більше чотирьох років та триває до цього часу. Ні постанови про закриття кримінального провадження, ні обвинувального акту з передачею справи до суду немає. Із матеріалів, які містяться у справі вбачається повна бездіяльність органу досудового розслідування.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень..

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК), а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.23, 1167 ЦК, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та на підставі зібраних доказів ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ГУНП у Львівській області (далі по тексту ГУНП) про те, що факт скасування постанов слідчого не є доказом заподіяння моральної шкоди, а є лише механізмом реалізації права позивача на судовий контроль.

У справі № 646/7015/19 у постанові від 21.07.2021 року Верховний Суд прописав, що суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що обґрунтованими є доводи та посилання прокурора на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушення прав позивача, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви особи про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що спростовує доводи касаційної скарги».

Із наданої суду апеляційної інстанції Довідки про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004613 встановлено, що мобільну захисну споруду «Мобільне укриття « SHELD» 16.08.2018 року проведеними слідчо-оперативними заходами встановлено на території ТОВ «Дрогобич-Еко-Ресурс». 16.08.2018 року винесено постанову про визнання мобільної захисної споруди речовим доказом у даному кримінальному провадженні та 16.08.2018 року Шевченківським районним судом м.Львова винесено ухвалу про накладення арешту на мобільну захисну споруду «Мобільне укриття « SHELD «, яке 09.11.2018 року передано на зберігання під розписку представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Марчуку А.М..

20.11.2019 року направлено проект підозри на ОСОБА_3 , однак Львівською місцевою прокуратурою №2 було відмовлено у погодженні підозри та дано вказівки. Станом на 08.11.2021 року про підозру нікому не повідомлено.

У кримінальному провадженні № 0004613 від 03 листопада 2017 року саме систематичне винесення протиправних постанов слідчим вказує на халатність органу слідства.

У зв`язку з неефективним та надміру довготривалим проведенням досудового розслідування позивач ОСОБА_1 затрачав немало часу на оскарження протиправних постанов слідчого, ініціювання проведення слідчих дій, перебував у стані постійного дискомфорту, невизначеності від неналежного досудового розслідування та відсутності кінцевого результату за висновками розслідування, розчарування у правдивості державних органів та вкладення немало часу інтелектуальної праці для винаходу, який є актуальним у часі війни в Україні.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати щоденну діяльність, підриву репутації тощо, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що на правовідносини, що виникли між сторонами розповсюджується Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Позивач по справі має право на відшкодування моральної шкоди, з даним висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у статтях 56,62 Конституції України, статтях 1167,1176 ЦК.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 ( справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди ( матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Оскільки органи Державної Казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тобто є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. З таких підстав доводи відповідача про відсутність правовідносин, в які його залучено до участі у справі, є безпідставними.

Частково задовольняючи позовну вимогу, суд першої інстанції зазначив, що розмір відшкодування 243 000,00 грн. є достатнім для розумного задоволення відшкодування позивача.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк