Справа № 166/1027/21 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/1522/21 Категорія: 69 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю:представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 травня 2015 року, від якого народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ни мають різні погляди на життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та повага один до одного. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблеми, які виникають в їх родині, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає син, що впливає на його психічний стан та кожного разу спричиняє душевні страждання. Відповідач вчиняє стосовно її та дитини фізичне, психологічне насильство, періодично зловживає спиртними напоями. Його ставлення до членів сім`ї характеризується грубістю. Він емоційно неврівноважений та схильний до фізичних образ. Кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини між ними немає. Стверджує, що примирення та збереження шлюбу також суперечитиме інтересам малолітнього сина.

Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2021 року позов задоволено.

Постановлено розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 29 травня 2015 року виконавчим комітетом Велимченської сільської ради Ратнівського району Волинської області, актовий запис №5.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанцій встановлено, що з 29 травня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Велимченської сільської ради Ратнівського району Волинської області, актовий запис №5.

Від шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що подружніх стосунків з відповідачем не підтримують, подальше збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер.

Спільне подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження сім`ї вважає недоцільним та таким, що суперечить її інтересам.

За приписом статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України.

У частині першій статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, дійшов до правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовано висловила таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, а примушення жінки до шлюбу не допускається.

Посилання відповідача на те, що ухвалене судом рішення є незаконним і воно підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції не вживав заходів щодо його примирення із позивачем, є безпідставними та колегією суддів відхиляється, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З огляду на викладене, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 травня 2019 року (справа № 442/6319/16-ц)

Апеляційним судом встановлено, що з часу звернення з позовом до дня розгляду справи апеляційним судом пройшло три місяці, однак сторони сімейні стосунки не поновили та не примирилися . Це підтверджує позицію позивача про те, що вона не бажає проживати у шлюбі з відповідачем , не бажає з ним примиритися та відновити подружні стосунки, а тому прохання відповідача про надання строку на примирення не може бути задоволеним, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Тому вжиття заходів щодо примирення сторін по справи є недоцільним.

Вирішуючи спір, суд з`ясував причини фактичного припинення шлюбу та навів у рішенні мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї єміж сторонами неможливе, тоді як доводи позивача зводяться лише до заперечення висновків суду та вимог позивача про розірвання шлюбу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права

У зв`язку з наведеним, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій справі без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 380, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді