Дата документу 22.09.2021 Справа № 937/1642/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/1642/21 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
провадження № 22-ц/807/1905/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі прокурора: Михальчука І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2021 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовною заявою керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 269 614 грн. 66 коп.

Одночасно позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 12094373), власником якої відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що відповідно до даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником Ѕ житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та враховуючи значну суму стягнення, а також з метою недопущення відчуження на користь інших осіб вказаного майна, яке може забезпечити реальне виконання рішення суду у разі задоволення позову та відсутності у відповідача такої значної суми, є необхідним вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту цього майна.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2021 року в задоволенні заяви Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, керівник Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідачем надано письмові пояснення щодо безпідставності апеляційної скарги, оскільки майно не є предметом спору, а тому такий захід забезпечення позову є неспівмірним із заявленими прокурором вимогами.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури в особі Михальчука І.В., яким підтримано апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про її необґрунтованість через неспівмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Суд першої інстанції виходів з того, що позивач до заяви про забезпечення позову не надав жодних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, а тому згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущенні заявника. Також, суд звернув увагу, що, позивачем не надано доказів на підтвердження вартості майна, на яке він просить накласти арешт, що унеможливлює для суду визначити співмірність розміру стягнення вартості частини житлового будинку, на який просить накласти арешт прокурор.

Між тим, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як зазначено у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 цієї Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до змісту позовної заяви предметом позову є стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, в сумі 269 614,66 грн.

Доводи позовної заяви базуються на тому, що відповідач ОСОБА_1 у період з 28.09.2018р. по 31.12.2020р. користується земельною ділянкою без документів, що посвідчують право власності чи право користування землею. Внаслідок чого, ОСОБА_1 , не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди, збільшила вартість власного майна, а Мелітопольською міською радою втрачено належне їй майно.

З моменту виникнення у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_2 , у останньої виник обов`язок укласти договір оренди земельної ділянки та зареєструвати на підставі нього право оренди землі.

Відповідний позов є відновленням порушених прав Мелітопольської міської ради, а забезпечення такого позову не створює для відповідача додаткових та негативних наслідків, оскілки визначена позивачем сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , повинна бути сплачена останньою за звичайних умовах як фактичним добросовісним землекористувачем, а тому є потреба у забезпеченні позові, оскільки відповідач не є таким добросовісним землекористувачем.

Відтак, у разі ухвалення можливого рішення про задоволення позовних вимог про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду та поновлення інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , позивач вказував на те, що такий вид забезпечення позову ним було обрано з урахуванням значної суми, пред`явленої до стягнення, та з метою недопущення відчуження на користь інших осіб вказаного об`єкту нерухомості, за рахунок якого може бути забезпечено погашення такої значної суми у разі відсутності коштів у відповідача.

Одночасно позивачем наголошено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником 1/2 житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12094373), нежитлового приміщення 1 загальною площею 7,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107), а також будівлі загальною площею 2630, 4 м2, розташованої на спірній земельній ділянці (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ).

Але будівля загальною площею 2630, 4 м? обтяжена іпотекою, що в силу вимог Закону України «Про іпотеку» унеможливлює першочергове звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу не на користь іпотекодержателя.

Можлива примусова реалізація нежитлового приміщення 1 загальною площею 7,9 м?, неспроможна буде забезпечити погашення суми заборгованості ОСОБА_1 перед Мелітопольською міською радою у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Вказані обставини підтверджують долученими прокурором документами.

Враховуючи викладене, дійсно вбачається, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 загальною площею 33,5 м?, половина якого належить ОСОБА_1 , цілком відповідає критерію «співмірності» заявленим вимогам з урахуванням суми позову - 269 614,66 грн., та може забезпечити реальне виконання рішення суду у разі його постановлення на користь позивача.

Між тим, при вирішенні питання забезпечення позову, районним судом не було враховано вказаних обставини та не взято до уваги наведені аргументи позивача.

До того ж, судом першої інстанції було зауважено, що позивачем не надано доказів на підтвердження вартості майна, на яке він просить накласти арешт, що унеможливлює для суду визначити співмірність заявленим вимогам вид забезпечення позову.

Разом з тим, за загальними нормами ЦПК України, якими врегульовано питання забезпечення позову, на позивача не покладено обов`язок надавати підтвердження вартості майна, на яке він просить накласти арешт.

У зв`язку з викладеним, колегія вважає висновки суду в цій частині помилковими.

Отже, запропонований позивачем захід забезпечення позову є наймеш обтяжливим для всіх учасників справи, та забезпечує перебування майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову, без будь - яких негативних наслідків для ОСОБА_1 .

Питання про його примусову реалізацію наразі не ставиться та буде вирішуватись лише після винесення відповідного рішення суду у випадку задоволення позову та на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відсутність іншого майна у ОСОБА_1 , на яке можливо буде звернути стягнення, може значно утруднити, або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку стягнення такої значної суми у розмірі 269 614,66 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заяви керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2021 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати.

Заяву керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 12094373), власником якої відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_1 .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована за адресо: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії та номер: НОМЕР_2 , виданий 29.11.1997 Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області.

Стягувач: Мелітопольська міська рада Запорізької області, , адреса: вул.. М. Грушевського, 5, м. Мелітополь, Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.