23 вересня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
за участю секретаря Кравченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд та в`їзд за кордон неповнолітньої дитини за межі України згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради адміністрації Заводського району, -
Зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд та в`їзд за кордон неповнолітньої дитини за межі України згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради адміністрації Заводського району.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 з 10 серпня 2012 року. За рішенням Марківського районного суду у Луганській області від 05 лютого 2015 року по цивільній справі № 417/438/14 - ц шлюб було розірвано.
Від цього шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду місце проживання сина, після розлучення, визначено за місцем перебування позивача.
Батько має змогу відвідувати дитину і сприяти покращенню нашого фінансового становища, та на противагу, таким правом він не користується. Фактично громадянин ОСОБА_2 останній раз спілкувався з дитиною сім років тому.
Станом на момент подачі позовної заяви, ОСОБА_1 , місце фактичного знаходження громадянина ОСОБА_2 не відомі, а на наявні засоби зв`язку він не відповідає. Позивач має інформацію, що він на даний момент проживає на тимчасово окупованій території АР Крим з метою отримання прибутку.
11 жовтня 2017 року Марківським районним судом Луганської області розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Марківка цивільну справу № № 417/4444/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Марківеької районної державної адміністрації про стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, вирішив: надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя малолітнього - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк з дня набрання рішенням законної сили до 08 серпня 2018 року.
Під час бойових дій та проведення антитерористичної операції на території м. Луганськ, починаючи з 2014 року, позивач була змушена переїхати до смт. Марківка Луганської області та припинити відвідувати місце реєстрації мого колишнього чоловіка ОСОБА_2 у зв`язку з небезпекою для неї і дитини. З мого боку неодноразово були спроби зв`язатись з ОСОБА_2 за допомогою засобу мобільного зв`язку, але телефонний номер абонента був недоступний. У грудні 2015 року зі слів знайомих, вона дізналась, що громадянин ОСОБА_2 залишився на окупованій території і змінив контактний номер телефону по незрозумілим причинам.
На даний час, позивач проходить військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 , та проживає з сином у м. Миколаїв, самостійно забезпечуючи нашу спільну життєдіяльність. Взявши на себе фінансове зобов`язання, як мати, окрім сплати орендованого майна, комунальних послуг та щоденних господарських витрат, також сплачую послуги навчально-освітнього закладу.
На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним 16 років, а саме: з 22.04.2021 року по 24.12.2028 рік без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .
Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
14.06.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/2854/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі.
21.09.2020 року позивачем надано письмове клопотання, в якому просить суд розглядати справу за її відсутністю.
Доводи особи, яка подала позов
Позовна заява мотивована порушенням прав та законних інтересів дитини.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надала суду письмове клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, проти заочного розгляду не заперечувала, просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позов до суду не надав.
Представник третьої особи Служба у справах дітей Миколаївської міської ради адміністрації Заводського району, в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надала суду письмове клопотання, у якому просила справу розглядати без участі їх представника, вирішення справи провести з урахуванням інтересів дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.08.2012 р., наданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 10.08.2012 р., про що складено актовий запис №16. Прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_4 .
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 09.01.2013, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №2. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» від 12 червня 2015 року № 415ог вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.
Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 року № 231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.
З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Згідно з п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон суд враховує, що діти перебувають на вихованні та утриманні матері, яка має можливість забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, тому надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей.
Таким чином, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право на вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд вважає, що виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон України буде здійснений в інтересах дітей, буде сприяти їх всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з корекцією часового проміжку можливості виїзду дитини за кордон без згоди її батька із зазначенням конкретної країни-прямування.
За таких обставин, виходячи з найвищих інтересів дитини суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд та в`їзд за кордон неповнолітньої дитини за межі України згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради адміністрації Заводського району, задовольнити повністю.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строком з дня набрання рішенням законної сили до 24.12.2028 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Луганському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .
Суддя Ю. О. Калмикова