Справа № 147/1136/21
Провадження № 2/147/512/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 грудня 2021 року смт Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Борейко О. Г.,
із секретарем Івасюк А. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, -
05 листопада 2021 року до Тростянецького районного суду Вінницької області від адвоката Тетевої-Родюк І. О. в інтересах позивача, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 квітня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За період перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, за їх домовленістю, їх спільна дитина залишилась проживати з матір`ю. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2009 року було ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно. Позивач сплачував, та продовжує вчасно сплачувати аліменти у повному обсязі. Однак починаючи з вересня 2021 року, спільний син сторін ОСОБА_3 , виявив бажання проживати разом з батьком та відповідно з 16 вересня 2021 року дитина проживає з позивачем. Оскільки дитина проживає разом з батьком, то позивач з цього часу повністю самостійно несе витрати по утриманню дитини, при цьому продовжуючи сплачувати аліменти на утримання дитини. За таких обставин, позивач вважає, що стягнення аліментів на користь відповідача підлягає припиненню, адже аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким постійно проживає дитина та призначені для утримання саме дитини. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить припинити стягнення аліментів з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та наполягає на його задоволенні.
Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання призначені 01.12.2021, 16.12.2021 та 24.12.2021 не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких клопотань чи відзиву на позов не подавала.
Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 24.12.2021 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.74). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що з 28 квітня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2009 року у справі №2-495/2009 (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 31 січня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 13).
З рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2009 року по справі №2-496/2009 вбачається, що позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину задоволено, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 16).
Відповідно до копії довідки №801 від 18.10.2021 виданої комітетом мікрорайону/квартального комітету Асоціації органів самоорганізації населення м.Вінниці, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає з батьком ОСОБА_1 з 16.09.2021 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).
З копії акту обстеження умов проживання від 22.10.2021, вбачається, що представниками служби у справах дітей Вінницької міської ради було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що для дитини ОСОБА_3 виділена окрема кімната, де є меблева стінка, яка складається із письмового столу, ліжка, шафи для речей. Всі кімнати та кухня належним чином умебльовані. Умови проживання задовільні. В дитячій кімнаті створено умови для навчання, відпочинку. Є окреме спальне місце, шафа для речей, письмовий стіл, належний ноутбук. В помешканні чисто та затишно. В дитини є речі за сезоном, які були придбані після його переїзду (а.с. 22).
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини, витрачає отримувані нею аліменти не на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Судом встановлено, що з син сторін ОСОБА_3 не проживає з матір`ю ОСОБА_2 на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному законі сутті цієї норми не змінює.
Звільнення від сплати аліментів є одним із способів припинення аліментного обов`язку.
Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст.141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини.
Як уже встановлено судом та не заперечується відповідачем, неповнолітній син проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Будь-яких доказів в спростування цих обставин матеріали справи не містять. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2009 року.
Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати зміни місця проживання дитини, тобто з 16 вересня 2021 року.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 272-273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів - задоволити.
Припинити стягнення аліментів, яке здійснюється з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2009 року у справі №2-496/2009, починаючи з 16 вересня 2021 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .
Суддя О. Г. Борейко