КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________
Справа №761/2888/21
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року (суддя Фролова І.В.) у цивільній справі за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат,

встановив:

у січні 2021р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу у загальному розмірі 50 000грн, 3% річних у сумі 908грн 22коп., інфляційні втрати в сумі 1 550грн та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 9 серпня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 уклали договір з Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» про надання правової допомоги №03-172, за умовами якого відповідач зобов`язався сплатити за надану в межах цього договору правову допомогу гонорар адвокату в сумі 2 500грн за одну годину роботи, що сплачується відповідачем протягом трьох робочих днів з дати підписання акту надання послуг (правової допомоги).

Позивач зазначав, що 9 червня 2020 року з відповідачем був підписаний акт надання послуг № 46, відповідно до якого загальна вартість робіт (послуг) склала 50000грн.

Позивач стверджував, що відповідач після підписання акту надання послуг № 46 від 9 червня 2020 року відмовився сплачувати грошові кошти, у зв`язку із чим він звернувся до відповідача з вимогою від 3 грудня 2020 року про повернення грошових коштів, яка була вручена особисто відповідачу 21 грудня 2020 року, однак відповіді на вказану вимогу від відповідача не надходило, а борг на підставі договору №03-172 від 9 серпня 2019 року про надання правової допомоги та акту надання послуг №46 від 9 червня 2020 року не сплачено.

Позивач посилався на те, що відповідно до п.3.3.1. договору №03-172 від 9 серпня 2019 року та положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач окрім заборгованості повинен сплатити 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 13 червня 2020 року по 21 січня 2021 року включно, що становить 908грн 22 коп. та збитки від інфляції у розмірі 1 550грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь

Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» суму основного боргу у загальному розмірі 50 000грн, 3% річних в сумі 908грн 22 коп., інфляційні втрати в сумі 1550грн та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, оскільки грошові кошти у розмірі 50 000грн були ним сплачені 9 червня 2020 року в день підписання акту наданих послуг, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №7, оригінал якої був наданий суду для огляду.

Відповідач стверджує, що на підтвердження факту здійснення оплати за актом наданих послуг особисто керівник позивача - керуючий партнер Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» Гапоненко Р.І. надав йому квитанцію до прибуткового касового ордеру №7, за своїм підписом, зробленим у його присутності.

Крім того, відповідач зазначає, що Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» в його інтересах під час розгляду судової справи №754/13502/19 була подана заява про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат, до якої позивачем було додано копію зазначеної вище квитанції до прибуткового касового ордеру, засвідчену адвокатом Гапоненко Р.І., та підтверджено факт понесення ОСОБА_1 судових витрат на надання правової допомоги на загальну суму 50 000грн за договором.

Відповідач вважає, що надана ним квитанція містить зазначення повного найменування позивача, на квитанції наявний відтиск печатки позивача, на якому чітко вказано ідентифікаційний код юридичної особи позивача, який є унікальним та за яким така юридична особа зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є єдиною юридичною особою із визначеною законодавством правосуб`єктністю в Україні. Також у цій квитанції вказано, що грошові кошти прийняті позивачем від відповідача, зазначена сума коштів прописом, яка не містить виправлень чи закреслень, які б давали підстави сумніватися у правильності визначення такої суми, вказано призначення платежу (договір №03-172 від 09.08.2019 року) та підпис відповідальної особи.

Відповідач вважає, що факт видачі йому квитанції до прибуткового касового ордеру, підписаної керівником позивача у його присутності, а також той факт, що в подальшому такий документ був поданий позивачем для стягнення понесених відповідачем судових витрат у судовій справі №754/13502/19 із зазначенням у відповідній процесуальній заяві, що такі кошти були сплачені відповідачем, свідчать про належне виконання ним грошового обов`язку щодо оплати 50 000грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що ним було належним чином виконано грошове зобов`язання зі сплати вартості правничої допомоги, а тому підстави для задоволення позову в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 50000грн відсутні. Також не можуть бути задоволені похідні позовні вимоги щодо стягнення нарахованих на таку суму 3% річних та інфляційних втрат.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду представник позивача - адвокат Гапоненко Р.І. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та не надання відповідачем належних документів у підтвердження оплати адвокатських послуг.

Представник позивача посилається на невідповідність наданої відповідачем

квитанції Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні яке затверджене постановою правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017р., а тому є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом сплати грошових коштів.

Крім того позивач вважає, що ОСОБА_1 , просячи покласти на нього судові витрати за розгляд даної справи, фактично визнав наявну заборгованість на підставі договору та акту перед позивачем, апеляційна скарга не містить посилання на те, яких саме норм матеріального і процесуального права не дотримано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, відповідачем не надано до суду як першої так і апеляційної інстанції жодного належного, допустимого та достовірного доказу сплати боргу позивачу.

Також представник позивача просив стягнути з відповідача понесені Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» під час розгляду апеляційної скарги витрати.

У поданій апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_1 просить його скасувати в частині задоволення вимог заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та прийняти у цій частині нове судове рішення про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач зазначає, що додаткове рішення є незаконним і необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, зокрема, неповним з`ясуванням обставин справи, пов`язаних з наданням позивачу професійної правничої допомоги.

Відповідач зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем орієнтовний розмір судових витрат не визначався, а тому відповідно до ч.2 ст. 134 ЦПК України заява про стягнення витрат не може бути задоволена.

Крім того, позивачем не вказано жодних поважних причин, з яких ним не було подано суду докази понесених витрат на правову допомогу, які б зумовили можливість ініціювання питання вирішення судових витрат після ухвалення рішення по суті позову.

Також відповідач стверджує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції мало місце самопредставництво, а тому висновок суду про здійснення нарахувань за надану правову допомогу у вигляді здійснення представництва у судових засіданнях 17 травня 2021 року та 23 червня 2021 року загальною тривалістю 3год. 30хв. на суму 7000грн є безпідставним.

Відповідач вважає, що позивачем не додано до заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат доказів фактичного понесення таких витрат (квитанції, виписки із рахунків про проведені зарахування грошових коштів, платіжні доручення, тощо), а лише акт надання послуг на суму 26 000грн, який не може розглядатися як належний доказ понесення витрат, оскільки з нього неможливо встановити обсяг наданих послуг, їх предмет та відношення такого обсягу послуг до даної справи, адже у його змісті вказано лише загальне формулювання «Гонорар за надання правової (правничої) допомоги», 13 годин, що жодним чином не пов`язує такий акт і такі послуги із даною справою, а лише створює підстави для припущень.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду позивач просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що позивачем було подано до суду першої інстанції разом із заявою про ухвалення додаткового рішення акт надання послуг № 1 від 23 червня 2021 року та додаток до акту наданих послуг № 1 від 23 червня 2021 року. Погодження надання послуг позивачем відбулося у Акті надання послуг, а додаток до акту - це є детальний опис робіт (наданих послуг), оскільки у останньому конкретно розписано, які роботи були виконані адвокатом та які послуги надані у даній справі.

Крім того, ордер адвоката серії КВ №800847 від 4 січня 2021 року у повній мірі відповідає положенню про ордер, так як містить заповнені усі обов`язкові реквізити, та підтверджує повноваження адвоката Гапоненка Р.І. на представлення інтересів позивача в

суді.

Також позивач звертає увагу суду, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначені апеляційні скарги розглядаються без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 9 серпня 2019 року між ОСОБА_1 (відповідачем) в якості «Клієнта 1», ОСОБА_1 («Клієнт 2») та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» був укладений договір №03-172 про надання правової допомоги.

Відповідно до п.3.3.1 вказаного договору сторони погодили, що розмір основного гонорару, який Клієнт 1 сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу, встановлюється в сумі 2 500грн за одну годину роботи адвоката, що сплачується Клієнтом 1 протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання акту надання послуг (правової допомоги).

В процесі виконання зазначених вище умов договору позивачем та відповідачем 9 червня 2020 року був підписаний акт наданих послуг №46, відповідно до змісту якого позивачем були надані послуги щодо підготовки і подання позовної заяви у справі №754/13502/19 та здійснено представництво інтересів клієнта в суді (у 8-ми судових засіданнях) у згаданій справі, та загальна вартість таких робіт (послуг) за актом склала 50000грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 9 червня 2020р., як на доказ сплати АО «Гапоненко Роман і партнери» 50 000грн, не є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки зазначена квитанція до прибуткового касового ордеру не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 29.12.2017р. № 148, зокрема:

- податкового коду підприємства (код ЄДРПОУ);

- суми, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами) (у даному випадку зазначено лише прописом);

- підписів уповноважених на це осіб із зазначенням ПІБ (касира підприємства або особи, що здійснює його функції і головного бухгалтера підприємства) (так як стоїть лише один підпис, з якого не можливо встановити до кого він відноситься чи до касира чи до головного бухгалтера, а має бути два підписи біля обох вказаних осіб із ПІБ).

Також судом зазначено про те, що квитанція до прибуткового касового ордеру № 7 від 9 червня 2020р. не містить підпис касира, а також на ній відсутній відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати (число, місяць, рік).

Таким чином, суд вважав, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 АО «Гапоненко Роман і партнери» 50 000грн відповідно до акту наданих послуг №46.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 1 статті 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором

( ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідач не заперечував укладення з АО «Гапоненко Роман і партнери» договору про надання правової допомоги, надання позивачем послуг за укладеним договором та підписання акту надання послуг № 46 від 9 червня 2020 року.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами.

У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із частиною другою статті 527 ЦК України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами.

Таким чином, за змістом цієї норми переадресування виконання боржником іншій особі можливе, якщо кредитор уповноважить на ці дії іншу особу.

За змістом частини другої статті 527 ЦК України кредитор має можливість уповноважити іншу особу на прийняття виконання за зобов`язанням, якщо зазначить про це у договорі чи у виданій довіреності.

У разі нездійснення боржником перевірки особи кредитора чи наявності необхідних повноважень у іншої особи ризик можливих наслідків, за змістом цієї норми, покладається на боржника.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами оплату послуг адвоката.

У даній справі суд першої інстанції без достатніх правових підстав дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним з позивачем договором та не звернув увагу на ту обставину, що відповідач у підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором про правову допомогу надав копію квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 9 червня 2020 року на суму 50 000грн (с.с. 31, т.1). При цьому відповідач зазначив про наявність у нього оригіналу квитанції, який був наданий суду для огляду.

Також відповідач стверджував, що на вказаній квитанції стоїть підпис адвоката Гапоненка Р.І., який вказаних обставин під час розгляду справи судом першої інстанції не спростовував.

Зазначаючи, що надана відповідачем квитанція до прибуткового касового ордеру № 7 не є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, суд не врахував, що відповідач є споживачем послуг, які надає позивач, та не повинен бути обізнаний про зміст та форму квитанції, яка йому видається у підтвердження оплати наданих послуг.

Позивач не посилався на те, що квитанція до прибуткового касового ордеру №7 містить ознаки підробки.

Позивачем суду у спростування тверджень відповідача не був наданий для огляду журнал прибуткових і видаткових касових документів, а також не було заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи для з`ясування дійсності проставленої на квитанції печатки АО «Гапоненко Роман і партнери» та підпису адвоката Гапоненка Р.І .

Крім того судом першої інстанції не враховано, що копія цієї ж квитанції була додана адвокатом Гапоненком Р.І. до його заяви про винесення додаткового рішення у цивільній справі № 754/13502/19. При цьому, своїм підписом адвокат Гапоненко Р.І. засвідчив відповідність копії квитанції оригіналу (с.с.40 т.1), а у заяві зазначав, що ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу, сплативши 50 000грн.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача та висновком суду першої інстанції, що надана відповідачем квитанція до прибуткового касового ордеру № 7 від 9 червня 2020 року не відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, яке затверджено постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 (далі Положення).

Згідно п.п 10 п. 3 розділу І Положення касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Пунктом 25 розділу ІІІ Положення визначено, що приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Додатком 2 до Положення визначена Типова форма № КО-1 прибуткового касового ордеру та квитанції до прибуткового касового ордеру.

Згідно вказаної форми у квитанції до прибуткового касового ордеру зазначається: найменування підприємства/установи/організації; номер прибуткового касового ордеру, до якого видається квитанція та його дата; зазначається від кого прийнято грошові кошти та підстава; сума словами та цифрами; підпис головного бухгалтера та касира; печатка.

Колегія суддів зазначає, що надана відповідачем квитанція до прибуткового касового ордеру № 7 від 09.06.2020 повністю відповідає Додатку 2 до Положення. Відсутність підпису головного бухгалтера та касира у квитанції не свідчить про невідповідність квитанції вимогам Положення, так як у п. 25 Положення, який викладено вище, зазначено, що ордер, а також квитанція можуть бути підписані особою, уповноваженою керівником установи/підприємства.

Позивачем не було спростовано, що квитанція містить підпис адвоката Гапоненка Р.І., який є керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери».

Також позивачем суду не надано доказів, що Адвокатське об`єднання у своєму штаті має головного бухгалтера та касира, а керуючий партнер не має повноважень підписувати касові документи.

Не містять норми Положення і вимоги, що на квитанції до прибуткового касового ордеру повинен міститися відбиток штампу або напис «Оплачено».

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду у справі № 335/8855/15-ц, колегія суддів вважає безпідставним, так як Верховним Судом при розгляді зазначеної справи застосувалися норми постанови правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України» від 15 грудня 2004 року № 637, яке втратило чинність на підставі постанови Національного банку № 148 від 29.12.2017.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем були надані належні докази у підтвердження оплати послуг позивача за договором про надання правової допомоги, які не були спростовані позивачем у визначений законом спосіб.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача боргу за договором про надання правової допомоги.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, обов`язок сплатити кредитору інфляційні втрати та 3% річних виникає у боржника у разі невиконання ним зобов`язання у визначений строк.

Колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем було доведено оплату позивачу послуг за договором про надання правової допомоги та виконання своїх зобов`язань за

договором по наданню правової допомоги, то правові підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів змінює розподіл судових витрат, відмовляє позивачу у стягненні судового збору за подання позовної заяви та стягує з позивача на користь відповідача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405грн.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Разом з цим, відповідачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог відмовляється, відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на правову допомогу покладаються на позивача, тому додаткове рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви представника позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу відмовляється.

Разом з цим колегія суддів не надає оцінку правомірності прийняття судом першої інстанції додаткового рішення та доводам апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду, оскільки це не має правового значення при вирішенні даної справи та не впливає на підстави скасування додаткового рішення суду.

Виходячи з того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а у позові апеляційний суд відмовляє, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які понесені позивачем під час апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат, відмовити.

Стягнути з Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42270428, яке знаходиться у м. Київ, вул. Предславинська, 30, оф. 15, 16, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 3 405грн.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року скасувати, у задоволенні заяви представника Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» - адвоката Гапоненка Романа Івановича про відшкодування витрат на правничу правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк