ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
30 грудня 2021 року м. Чернівці
справа № 725/42/21-ц
провадження № 22-з/822/85/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,
за участю секретаря Паучек І.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
У січні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , право власності на спадкове майно, а саме, на частку в розмірі 1/10 за кожною на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 51,80 кв.м., в тому числі трьох житлових кімнат площею 38,30 кв.м., літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. Г, вбиральні літ В., сараю літ. Д, колодязя І, вигрібної ями II, огорожі №1-2.

Визнано недійсним в частині 3/10 пункт 1.43 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 лютого 2010 року №67/2, яким оформлено право приватної власності за ОСОБА_7 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним в частині 3/10 свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_7 , виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 лютого 2010 року, на підставі рішення №67/2 від 10 лютого 2010 року, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 02 березня 2010 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29823855.

Визнано недійсним в частині 3/10 договір дарування житлового будинку від 18 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк B.C., зареєстрованого в реєстрі за № 149, згідно якого ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 , житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_8 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання права власності в порядку скасування за законом відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

На ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_8 , подали апеляційну скаргу.

09 грудня 2021 року постановою Чернівецького апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_8 , задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним в частині: пункту 1.43. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 лютого 2010 року №67/2 про оформлення право приватної власності за ОСОБА_7 ; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім`я ОСОБА_7 ; договору дарування житлового будинку та ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2021 року скасовано.

У задоволенні позову в цій частині відмолено.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 серпня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про витребування майна з незаконного володіння залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 4617 гривень 50 коп. з кожного у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

21 грудня 2021 року на адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_8 подав до суду заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення. Вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним з розглядом справи.

Обговоривши доводи заяви, апеляційний суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 02 лютого 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с.140-142 т.2); договором про надання правової допомоги від 02 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Софяк та Партнери» (а.с.145-147 т.2); актами приймання-передачі виконаних робіт по договорах про надання правової допомоги від 28 серпня 2021 року (а.с.114 т.2) та від 18 листопада 2021 року (а.с.149 т.2). Всього надано послуг на суму 20000 гривень.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. Проте розмір таких витрат є завищеним.

Апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Отже, необхідно стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 4000 гривень судових витрат з кожного.

Керуючись ст. ст. 141,270 ЦПК України

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 4000 гривень судових витрат з кожного на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На додаткову постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови-30 грудня 2021 року

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак