РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участі:

представників позивача: ОСОБА_3,ОСОБА_4,

представника відповідача - Міністерства

освіти і науки України: Остапенко Ю.О.,

представника відповідача - Національного

авіаційного університету: Білого В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Національного авіаційного університету про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з Національного авіаційного університету на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.01.2021 року по 28.07.2021 року у розмірі 230 488,72 грн. та стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 115 000,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 07.10.2020 року позивача незаконно було звільнено з посади ректора Національного авіаційного університету. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.01.2021 року у справі №761/34584/20 позивача поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток.

Як зазначає позивач, відповідачі на виконання рішення суду формально поновили позивача на посаді та 29.07.2021 року повторно незаконно звільнили, не забезпечивши фактичного допуску до роботи та виконання обов`язків.

А тому позивач вважає, що є законом передбачені підстави для виплати позивачу середнього заробітку по день поновлення на посаді - 28.07.2021 року. Як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на положення статті 233 та 235 КЗпП України як на підставу для задоволення позову в цій частині.

Крім того позивач зазначає що йому спричинена моральна шкода внаслідок незаконного звільнення.

12.10.2021 року до суду надійшов відзив Міністерства освіти і науки України в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що повноваження пов`язані з нарахуванням заробітної плати педагогічних та інших працівників є автономією навчального закладу, гарантованого Законом України «Про вищу освіту». В частині відшкодування моральної шкоди представник зазначив, що у позовній заяві не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

20.10.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив Міністерства освіти і науки України в якій представник наполягає на задоволенні заявлених вимог, оскільки відповідач не заперечує вимог позивача.

28.10.2021 року до суду надійшов відзив Національного авіаційного університету на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивачу на виконання рішення суду нарахований середній заробіток, однак позивач не надає реквізитів для сплати вказаних коштів та не з`являється особисто для отримання коштів. В частині відшкодування моральної шкоди позові вимоги також не можуть бути задоволені оскільки позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди та не доведено причинно-наслідкового зв`язку.

01.11.2021 року до суду надійшли заперечення Міністерства освіти і науки України на відповідь на відзив позивача в яких представник відповідача наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що Міністерство виконало рішення суду, однак не погоджується з ним в зв`язку з чим було подано касаційну скаргу. Надана медична документація позивача не підтверджує наявність моральних страждань, які пов`язані саме з його звільненням. Крім того, представник зазначив, що на даний час в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває справа №761/31289/21 за позовом ОСОБА_1 про поновлення на посаді.

09.11.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив Національного авіаційного університету в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог оскільки позивач, подаючи позов вказав, що постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2021 року питання стягнення з відповідачів на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалось, а позивача було поновлено (формально) на посаді ректора лише 28.07.2021 року, то з НАУ підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 27.01.2021 року по 28.07.2021 року, що складає 124 робочі дні. Як зазначив позивач, оскільки рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27.01.2021 року про скасування наказу, поновлення позивача на посаді ректора набрало законної сили, присутні всі чотири умови несення роботодавцем відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду. Підтвердженням завдання позивачу моральних страждань є медична документація.

15.11.2021 року до суду надійшли заперечення Національного авіаційного університету на відповідь на відзив в яких представник зазначає, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у відзиві.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на заявлені вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.01.2021 року (справа №761/34584/20) позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Національного авіаційного університету про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено - визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства освіти і науки України №341-к від 07.10.2020 №341-к від 07.10.2020 «Про припинення контракту від 13 квітня 2018 року №І-41 та звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора Національного авіаційного університету з дня звільнення - з 21.10.2020 року; стягнуто із Національного авіаційного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 124538,26 грн.

Як вбачається з рішення суду, середній заробіток стягнуто за 67 днів вимушеного прогулу (з моменту звільнення по день прийняття судом рішення).

Крім того, судом допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді ректора Національного авіаційного університету з дня звільнення - з 21.10.2020 року.

Як вбачається, постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року рішення першої інстанції в частині скасування наказу про звільнення позивача, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без змін.

На виконання зазначених рішень, 28.07.2021 року Міністерство освіти і науки України видало наказ №301-к «Про скасування наказу Міністерства освіти і науки України від 07.10.2020 №341-к» яким поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора Національного авіаційного університету з дня звільнення - з 21.10.2020 року.

В той же час, наказом №302-к від 29.07.2021 року Міністерства освіти і науки України контракт від 13.04.2018 року №І-41, укладений між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_1 припинено 29.07.2021 року та звільнено ОСОБА_1 з посади ректора Національного авіаційного університету 29.07.2021 року за невиконання пунктів 13, 16, 19 контракту від 13.04.2018 року №І-41.

Позивачу були направлені зазначені накази та як вбачається, 05.08.2021 року він їх отримав.

Наказом Т.в.о. ректора Національного авіаційного університету №671-к від 29.07.2021 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді ректора Національного авіаційного університету з 22.10.2020 року та наказом №672/к від 29.07.2021 року звільнено із займаної посади 29.07.2021 року за невиконання пунктів 13, 16, 19 контракту від 13.04.2018 року №І-41, пункт 8 ст.36 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач зазначав, що його було поновлено (формально) на посаді ректора лише 28.07.2021 року, тому з Національного авіаційного університету підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 27.01.2021 року (день проголошення рішення суду про поновлення позивача на посаді) по 28.07.2021 року (день поновлення позивача на посаді), що складає 124 робочі дні.

Щодо зазначеного позивачем варто зауважити, що у відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як вбачається з тексту рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27.01.2021 року (справа №761/34584/20) питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було вирішено з моменту звільнення позивача по день винесення рішення судом, тобто по 27.01.2021 року.

Цим же рішенням було допущене негайне виконання рішення суду у відповідності до положень ст.430 ЦПК України.

Позивач не надав суду доказів, що він звертався до Шевченківського районного суду м.Києва із заявою про видачу виконавчого листа.

Відповідно наслідком видачі виконавчого листа в цій частині було б негайне поновлення позивача на посаді та відповідно з моменту поновлення на посаді позивач міг би отримувати заробітну плату згідно із штатним розписом.

В той же час, у випадку, якби відповідач ухилявся б від виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді, позивач мав би вказати про такі обставини в позовній заяві та звернутись до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою виконання рішення суду.

Однак позивач на такі обставини в позовній заяві не вказував, стаття 236 КЗпП України не була підставою для звернення до суду з позовом, тому судом не з`ясовувались причини з яких позивача не було поновлено на займаній посаді до прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, оскільки в даному випадку до правовідносин, які виникли між сторонами не застосовуються положення статті 235 КЗпП України на підставі яких позивач звернувся до суду з позовом, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди варто зазначити наступне.

Згідно з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В той же час, питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Позивач зазначав, що сам факт скасування наказу про його звільнення та поновлення на посаді свідчить про наявність всіх чотирьох елементів для можливості відшкодування моральної шкоди. Одна суд не може прийняте зазначене позивачем, оскільки вказані обставини лише свідчать про те що суд встановив порушення діючого законодавства при звільненні позивача з посади та ніяким чином не свідчить про наявність моральних страждань позивача.

В той же час суд не може прийняти до уваги надані позивачем копії медичної документації, оскільки з них не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між звільненням позивача та встановленим діагнозом.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено складу правопорушення за якого суд може вирішити питання про відшкодування моральної шкоди, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 13, 77 - 81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Національного авіаційного університету про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула