РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20.12.2021 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

при секретарі Ференц А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної ради у м. Херсоні про визначення місця проживання дитини , -

в с т а н о в и в :

Позивач в червні 2021 року звернулася з зазначеним позовом до ОСОБА_3 в якому просить визначити місце проживання їх спільної дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею за місцем її проживання за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого в них народився син. 24.07.2012 року шлюб між ними розірвано рішенням суду. Наразі її колишній чоловік створив нову сім`ю та має ще двох дітей. Їх спільний син проживає разом з нею в належній їй на праві власності квартирі та знаходиться на її утриманні. Визначення місця проживання дитини з нею необхідно для вільного, без нотаріального посвідчення дозволу батька, на виїзд дитини за кордон, вирішення питання зміни місця проживання та реєстрації дитини, адже на оформлення такого дозволу уходить багато часу для пошуку та вмови батька дитини, а судові процеси є занадто затяжними.

Процесуальні дії у справі .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.07.2021 року відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені вимого та просила задовольнити.

Представник Служби у справах дітей Суворовської районної ради у м. Херсоні надала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання.

Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Так судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2000 року, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 24.07.2012 року справа № 2120/7045/12.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_2 , про що 26.01.2010 року зроблено актовий запис № 89 та міським відділом РАЦС Головного УЮ у Херсонській області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2014 року справа № 668/2225/14 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі ј частин усіх доходів платника аліментів щомісячно починаючи з 17.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 виданого 27.11.1997 року та договору дарування від 02.09.2015 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Нікодон О.О. за реєстровим № 1435, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 та згідно акту № 2 виданого головою правління ОСББ «Сігма» 15.06.2021 року фактично проживає у вказаній квартирі разом з сином ОСОБА_2 2010 року народження.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань від 29.10.2019 року. ОСОБА_1 є керівником ПП «Медичні послуги «Здравушка».

Згідно висновку виконавчого комітету Суворовської районної ради у м. Херсоні про визначення місця проживання дитини зробленого на підставі рішення від № 152 від 08.10.2021 року орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").

При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають вони реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку; рід діяльності кожного з батьків, режим їхньої роботи, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дитиною (бабусь, дідусів, інших родичів), матеріальне становище батьків.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю. При цьому суд враховує вік дитини. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці.

Мати взмозі створити умови для повноцінного життя та розвитку дитини, її безпеки, благополуччя, зростання в сімейному оточенні.

Всі ці обставини у сукупності доводять, що на даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, доцільним є визначення місця проживання дитини з матір`ю в зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81,88,141, 258, 259, 263-265,268,280-283, 354 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної ради у м. Херсоні про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем її проживання, в тому числі за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Я.В.Шестакова

Повний текст рішення складено 20.12.2021.