Справа № 715/2313/21
Провадження № 2/715/680/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники судового процесу:

представник позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського округу Макеєва Надія Василівна про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики та 3% річних від простроченої суми боргу за договором в розмірі 600 526,16 грн., сплачений ним судовий збір у розмірі 6 005,26 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 05 грудня 2020 року він уклав з ОСОБА_3 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., відповідно до умов якого передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 595 000,00 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 01.06.2021 року включно.

У порушення вищезазначеного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував.

Посилається на те, що 27 серпня та 10 вересня 2021 року відповідачу було направлено листи - вимоги про повернення позики, однак вони виконані не були, внаслідок чого на момент звернення до суду виникла прострочена заборгованість у розмірі 595 000,00.

Також, вказує на те, що у зв`язку з невиконанням зобов`язання з повернення позики з відповідача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦПК за період з 02.06.2021 року по 22.09.2021 року що становить 5 526,16 грн.

01.11.2021 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського округу Макеєва Н. В. про визнання договору позики від 05 грудня 2020 року недійсним.

Позов мотивовано тим, що договір позики є удаваним правочином, оскільки ніяких грошей він у ОСОБА_4 не позичав, а він укладений з метою отримання можливості стягнення з нього коштів у разі не доведення його провини у виявленій недостачі за місцем фактичної роботи.

Зокрема, вказував на те, що з грудня 2019 року він почав працювати на підприємстві «Магнат авто», яке належить ОСОБА_4 та його брату ОСОБА_5 , згодом він зареєструвався як ПП та офіційно на роботу оформлений не був, працюючи менеджером на вказаній фірмі винагороду за свою роботу отримував з рук в руки від працівників фірми: ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 , за отримання коштів розписувався у зошиті.

04.12.2020 року брати Рудомьотови повідомили його про те, що на фірмі не вистачає коштів у сумі 212 000,00 грн. від продажу товару та шиномонтажних послуг. Згодом бухгалтер підприємства повідомив, що не вистачає 720 000,00 грн., тому його змусили написати розписку, про те, що він заборгував їм цю суму. Вказував на те, що ОСОБА_8 запропонували переписати на них будинок та автомобіль, тим самим зменшивши суму боргу до 695 000,00 грн. Відмовившись від вказаної пропозиції вони поїхали до приватного нотаріуса де і уклали договір позики, після чого матір ОСОБА_3 передала ОСОБА_8 суму у розмірі 100000,00 грн.

Крім того, зазначає про те, що за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16.12.2020 року зареєстровано кримінальне провадження №0000261 за ч.3 ст.191 КК України та 18.12.2020 року зареєстровано кримінальне провадження №0000268 за ч.3 ст.191 КК України, однак ОСОБА_3 підозри у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень не оголошено.

Зважаючи на викладене просить суд визнати недійсним договір позики серії НМН 452838 від 05.12.2020 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та стягнути із ОСОБА_4 на його користь сплачений ним судовий збір.

Представником позивача ОСОБА_4 , адвокатом Гончаруком В.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій він зазначив, що 05 грудня 2020 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., відповідно до умов якого його довіритель передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 595 000,00 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 01.06.2021 року включно, однак досі свого зобов`язання не виконав. Заперечує той факт, що ОСОБА_3 грошей не отримував, отримання грошей останнім підтверджується укладеним договором позики, а тому, просив суд відмовити у задоволенні зустрічного договору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву у задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити, посилаючись на його безпідставність.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 просили суд відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та просили задовольнити поданий ними зустрічний позов.

Третя особа по справі приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Н.В. в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій вказала, що посвідчений нею 05.12.2020 року договір позики укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НМН 452838 та зареєстрований в реєстрі за №9262 укладався без жодного тиску чи погроз з боку будь-кого зі сторін договору та посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства. Просила суд відмовити у задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що відповідач працював менеджером на підприємстві «Магнат авто», яке належить ОСОБА_4 та його брату ОСОБА_5 . Під час роботи на вказаному підприємстві його звинуватили у привласненні коштів, тому під тиском ОСОБА_3 був змушений укласти оспорюваний договір. При цьому вказувала, що грошей за цим договором він не отримував.

Крім того, дружина ОСОБА_3 , ОСОБА_12 пояснила, що договір у нотаріуса вона дійсно підписувала, однак зміст його не зрозуміла, оскільки нотаріус його їй не роз`яснила.

Сестра відповідача ОСОБА_11 вказала на те, що вона дізналася зі слів матері що брата безпідставно звинувачують у недостачі на роботі, а тому, вона запропонувала звернутися до органів поліції із відповідною заявою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити у повному обсязі у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом в становлено, що 05 грудня 2020 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики НМН 452838, посвідчений приватним нотаріусом Макоєєвою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 9262.

За умовами вказаного договору позивач передав а відповідач прийняв грошові кошти у суму 595 000 грн. строком до 01.06.2021 року включно.

Крім того встановлено, що договір позики укладено за згодою дружини позичальника ОСОБА_10 , про що нотаріусом внесено відповідний запис до реєстру № 9260 та за згодою дружини позикодавця ОСОБА_13 , про що нотаріусом внесено відповідний запис до реєстру № 9261.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , як позичальник, належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним договором позики не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором в сумі 595 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Строк виконання зобов`язання за договором позики від 05 грудня 2020 р року сплив 01 червня 2021 року, а тому виконання зобов`язання вважається простроченим з 02.06 22.09.2021 року і саме з цього часу позивач має право на нарахування 3 % річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 5 526,1 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд зокрема, виходить із того, що оспорюваний договір є чинним, був нотаріально посвідчений, укладений зі згоди іншого подружжя, недійсним з підстав визначених законом не визнавався.

Крім того, згідно п. 2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору, про що свідчать їхні підписи під даним договором, а тому суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він коштів не отримував.

Також суд звертає увагу на те, що підписуючи даний договір сторони засвідчили, що вони не приховують обставини, які мають істотне значення для цього договору, договір не укладається під впливом тяжкої для них обставини, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, таким чином цей договір не носить характеру фіктивного чи удаваного, про що вказано в п. 10 підписаного сторонами договору позики.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути прострочену суму боргу в сумі 595 000 грн. та 3% річних на прострочену суму 5 526,16 грн., а всього 600 526,16 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 звертаючись до суду із зустрічним позовом посилався на те, що укладений договір між ним та позивачем ОСОБА_4 є удаваним.

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що «за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Тобто позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином».

Разом з тим, посилаючись на удаваність укладеного правочину, позивач не вказує який саме правочин вони вчинили, а лише зазначає, що оспорюваний ним договір укладено з метою отримання позивачем ОСОБА_4 стягнення з нього коштів в разі недоведеності його провини у виявленій недостачі за місцем фактичної роботи, тобто позивач не вказує який саме договір був укладений між ними. А тому на думку суду відсутні підстав для визнання договору позики удаваним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).

Як вже зазначалося, оскаржуваний договір позики укладено у письмовій формі і нотаріально посвідчено. З огляду на вказане, суд відхиляє посилання ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на те, що гроші за договором позики не передавалися.

Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими докази те, що оспорюваний ним договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. При цьому, суд зауважує, що останнім не надано жодного доказу на підтвердження своїх посилань, викладених у позовній заяві щодо недостачі виявленої на робочу місці, перебування у трудових відносинах із позивачем, чи то звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення стосовно нього чи членів його сім`ї неправовірних дій з боку будь яких осіб. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем сплачено 6005,26 грн. грн. судового збору. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 3-13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає по АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики серії НМН 452838 від 05.12.2020 року в сумі 600 526 (шістсот тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень 16 копійок та 6 005 (шість тисяч п`ять) гривень 26 копійок у відшкодування судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського округу Макеєва Надія Василівна про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року.

Суддя: