Справа № 302/1237/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Міжгірського районного суду від 01 лютого 2021 року (у складі судді Кривки В.П.) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця у січні 2021 р.

Просила визнати дії головного державного виконавця Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Звірич Н.І., зафіксовані у постанові про закриття виконавчого провадження від 05 січня 2021 р. ВП № 63944226, неправомірними та скасувати вказану постанову.

На обґрунтування указала, що 05 січня 2021 р. головним державним виконавцем Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Звірич Н.І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стягувач вважає, що до цього часу, ні добровільного негайного, ні примусового виконання рішення Міжгірського районного суду у цивільній справі № 302/1237/19 не відбулося. Більше трьох місяців рішення суду залишається частково невиконаними у частині негайного виконання, а саме скасування неправомірного наказу № 28-к від 02.10.2019 р. і поновлення на раніше займаній посаді.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 01 лютого 2021 р. у задоволенні скарги відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою вимоги скарги задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення норм процесуального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стягувач узагалі не пропрацювала на поновленій посаді, відтак не може йти мови про повне фактичне виконання рішення Міжгірського районного суду від 28 вересня 2020 р.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Міжгірського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Звірич Н.І. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що державним виконавцем проведено виконавчі дії по виконанню виконавчого листа № 302/1237/19 від 28.09.2020 р. у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням норм процесуального права та правильно застосованих норм матеріального права.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд констатував, що з матеріалів виконавчого провадження видно, що державним виконавцем вимоги закону дотримані, виконавче провадження відкрито невідкладно і невідкладно було вчинено виконавчі дії з метою одержання підтвердження про повне фактичне виконання приписів виконавчого документу за судовим рішенням.

Доводи представника стягувача, що виконання судового рішення є формальним, бо боржник не оголосив трудовому колективу про виконання судового рішення, суд відхилив, бо такі дії не передбачені чинним законодавством. Натомість, із матеріалів виконавчого провадження видно, що про здійснені виконавчі дії, видання документів боржником стягувач та його представник були належно ознайомлені.

Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення і дії державного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до вимог закону та в межах його повноважень.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинами справи та нормам матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 05.01.2021 р. було встановлено, що згідно з наказом № 32к від 17.12.2020 р. Річківського НВК «Загальноосвітній заклад І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Міжгірської районної ради Закарпатської області наказ від 02.10.2019 р. № 28-к про звільнення з посади заступника директора з навчально-виховної роботи скасовано. ОСОБА_1 поновлено на попередній роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи (0,5 ставки) з 03.10.2019 р. Боржником внесено відповідний запис до трудової книжки стягувача (а.с.17). Відтак виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, а саме - виконавчого листа № 302/1237/19 від 28.09.2020 р.

У матеріалах справи міститься наказ № 32к від 17.12.2020 р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді (а.с.23) і копія трудової книжки з відповідним записом (а.с.20). Указані дії були вчинення на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження № 63944226 від 16.12.2020 р. і на виконання рішення Міжгірського районного суду від 28.09.2020 р. у справі № 32/1237/19.

У матеріалах справи є акт державного виконавця від 29 грудня 2020 р., яким установлено, що 17.12.2020 р. винесений наказ № 32к про скасування наказу від 02.10.2019 р. № 28-к про звільнення з посади заступника директора з навчально-виховної роботи. Поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи (0,5 ставки) з 03.10.2019 р. Трудову книжку подано стягувачем для запису та поставлення відмітки про поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с.24). Указаний акт складений у присутності представника стягувачата безпосередньо самого стягувачаі жодних зауважень зі сторони стягувача стосовно виконання рішення суду цей акт не містить.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (частина четверта статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У частині другій указаної статті Закону зазначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Матеріалами цивільної справи та матеріалами виконавчого провадження № 63944226 встановлено, що 28 вересня 2020 р. Міжгірським районним судом видано виконавчий лист про визнання неправомірним і скасування наказу директора Річківського навчально-виховного комплексу № 28-к від 02.10.2019 р. «Про звільнення з посади заступника директора з навчально-виховної роботи. Поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Річківського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Міжгірської районної ради Закарпатської області.

16 грудня 2020 р. було відкрито виконавче провадження із виконання указаного виконавчого листа.

17 грудня 2020 р. було винесено наказ Річківського навчально-виховного комплексу №3 2к, яким скасовано наказ від 02 жовтня 2019 р. № 28-к про звільнення з посади заступника директора з навчально-виховної роботи. Поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи (0,5 ставки) з 03 жовтня 2019 р. Зобов`язаноОСОБА_1 пред`явити трудову книжку.

18 грудня 2020 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

24 грудня 2020 р. було винесено постанову про скасування процесуального документа, а саме - постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 грудня 2020 р. через те, що не було внесено відповідного запису в трудову книжку про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Із заяви боржника видно, що сама стягувач не реагувала на численні заяви зі сторони боржника надати трудову книжку для внесення відповідного запису. Відтак, боржник просить витребувати від ОСОБА_1 оригінал трудової книжки.

05 січня 2021 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і констатовано, що боржником внесено відповідний запис до трудової книжки стягувача та надано копію трудової книжки до відділу.

Колегія суддів констатує, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена законно, у матеріалах справи та матеріалах виконавчого провадження є усі докази, які підтверджують факт реального, фактичного виконання судового рішення, жодних зауважень стосовно дій державного виконавця під час примусового виконання судового рішення зі сторони боржника не було, що відображено в акті державного виконавця від 29 грудня 2020 р.

Відтак, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стягувач не пропрацювала ні дня на поновленій посад, проте це не може слугувати підставою для скасування судового рішення і задоволення вимог скарги, оскільки фактично рішення виконано, що і підтверджено самим стягувачем у акті від 29 грудня 2020 р.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Ухвалу Міжгірського районного суду від 01 лютого 2021 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 р.

Судді: