Справа №519/786/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

06.10.2021 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Барановської З.І., секретаря - Гнатюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса №8967 від 12.10.2016 року таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса №8967 від 12.10.2016 таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір за №ОD42А5. 28 лютого 2011 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровськ було винесено рішення за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , щодо звернення стягнення на предмет застави, тобто на транспортний засіб, який належав на праві приватної власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором за №ОD42А5 від 03.09.2008. 12 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №8967 про стягнення грошових коштів у сумі 962 963,00 гривень з громадянина ОСОБА_1 , які є боргом за Кредитним договором №ОD42А5 від 03.09.2008 укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з яких: залишок заборгованості за кредитом - 6 514,83 долари США; залишок заборгованості за відсотками - 470,94 доларів США; комісія - 1 688,70 доларів США; пеня - 25 502,06 долари США; штраф - 1 708,83 доларів США, що всього становить 35 885 доларів США 36 центів, що за курсом НБУ станом на 06.09.2016 становить 961 263,00 гривні. Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1 700,00 гривень. У червні 2018 року Позивач дізнався, що відповідно до постанови від 07 червня 2018 року начальником Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Свір В.О. відкрито виконавче провадження ВП №56511225 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. за зареєстрованим в реєстрі №8967 від 12.10.2016, постановою накладено арешт на майно боржника та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 01.11.2019 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

08.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає, вважає, що надав всі необхідні документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у беспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172.

28.01.2020 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, згідно якої ст.87 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Згідно підпунктів 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З аналізу вказаних положень вбачається, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, яка підлягає врахуванню судом, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 12.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за №8967, строк, за який проводиться стягнення для задоволення вимог банку на суму 962 963,00 грн., становить: 8 років три дні, а саме з 03.09.2008 по 06.09.2008. Виходячи з умов кредитно-заставного договору № OD42A5 від 03.09.2008, він є строковим, оскільки кредит був наданий позичальнику на строк 5 років, тобто до 02.09.2013. Днем, коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після настання сплати чергового платежу день, тобто, 04.09.2008. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-900цс16 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також, слід врахувати правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, за яким частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено таке: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Пункт 7 ч.11 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв`язку із самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб установити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13. Таким чином, Позивач вважає, що нотаріус видав виконавчий напис для погашення заборгованості за кредитом та відсотками більше як за 3 роки та по пені та штрафам більше як за 1 рік. Так як за правилом ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог, включення АТ КБ «ПриватБанк» до складу заборгованості платежів, сплата яких прострочена, свідчить про спірність заявленої до погашення суми боргу. Із наведеного слідує, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії з пропуском строку вимоги, а тому виконавчий напис, вчинений нотаріусом з пропуском цього строку, є таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб?єктів права власності права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Положенням ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

21.02.2020 до суду надійшли пояснення на позов від Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., згідно яких нотаріус вважає, що вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача є неспроможними, тому що нотаріус діяв у повній відповідності до ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивачем не доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, до суду надходила заява про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у відсутність представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2008 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір за №ОD42А5.

28.02.2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ було ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , щодо звернення стягнення на предмет застави, тобто на транспортний засіб, який належав на праві приватної власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором за №ОD42А5 від 03.09.2008.

12.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №8967 про стягнення грошових коштів у сумі 962 963,00 грн. з громадянина ОСОБА_1 , які є боргом за Кредитним договором №ОD42А5 від 03.09.2008 укладеним між ним та ПАТ «КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» з яких: залишок заборгованості за кредитом - 6 514,83 долари США; залишок заборгованості за відсотками - 470,94 доларів США; комісія - 1 688,70 доларів США; пеня - 25 502,06 долари США; штраф - 1 708,83 доларів США, що всього становить 35 885 доларів США 36 центів, що за курсом НБУ станом на 06.09.2016 становить 961 263,00 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1 700,00 грн. У червні 2018 року Позивач дізнався, що відповідно до постанови від 07.06.2018 начальником Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Свір В.О. відкрито виконавче провадження ВП №56511225 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. за зареєстрованим в реєстрі №8967 від 12.10.2016, постановою накладено арешт на майно боржника та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника

Згідно із ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», ст.20 Закону України «Про заставу», ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5.

За змістом ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до положень ст.88 Закону України «Про нотаріат», в редакції яка діяла на час вчинення виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтею 89 Закону України «Про нотаріат», в редакції яка діяла на час вчинення виконавчого напису, встановлено, зміст виконавчого напису. Так у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністрества юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрований Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (в редакції яка діяла на час вчинення виконавчого напису) у подальшому Порядок.

Згідно п.1.1 ч.1 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п.1.2 ч.1 глави 16 Порядку встановлено, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 2.1 ч.2 глави 16 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

строк, за який має провадитися стягнення;

інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно п. 2.3 ч.2 глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Пунктом 3.1 ч.3 глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У відповідності до 3.2 ч.3 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172

Відповідно до п. 3.5. ч.3 глави 16 Порядку При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

Відповідно до п. 5.1. 5 ч.5 глави 16 Порядку виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Згідно п. 5.2 ч.5 глави 16 Порядку якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Пунктом 6.1 ч.6 глави 16 Порядку встановлено, що за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 6.2 ч.6 глави 16 Порядку Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Згідно п. 6.3 ч.6 глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, на час звернення до нотаріусу про вчинення виконавчого надпису, вже існувало рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровськ було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором на транспортний засіб, заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 01.11.2010 року, пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 25.08.2009 року по 29.03.2010 року.

Таким чином відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу неповну інформацію для вчинення нотаріальної дії, а саме не повідомив його про ухвалення вищевказаного рішення.

В виконавчому написі вказаний період за який провадиться стягнення з 03.09.2008 по 06.09.2016, тобто за період з 25.08.2009 року по 29.03.2010 з боржника двічі стягнута заборгованість за кредитом, заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В зв`язку з чим, суд вважає, що заборгованість, яка вказана у виконавчому напису не є безспірною, оскільки на час вчинення виконавчого напису судом вже розглядався спір про розмір заборгованості в порядку позовного провадження, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вищевказаний висновок суду підтверджується судовою практикою Верховного Суду України.

Так, наприклад згідно ухвали судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_11 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за заявою ОСОБА_11 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014року.

Так ВСУ зазначено, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року «1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості ровадиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. В результаті сума заборгованості за період з 1 січня 2009 року по 3 вересня 2009 року стягнута з ОСОБА_11 двічі.

Частина 3 ст.6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом;

продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Згідно із ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору (26 жовтня 2007 року) у ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса №8967 від 12.10.2016 таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса №8967 від 12.10.2016 року таким, що не підлягає виконанню - задовольнити в повному обсязі.

Визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №8967, виданий 12.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо стягнення грошових коштів у сумі 962 963,00 гривень з громадянина ОСОБА_1 , які є боргом за Кредитним договором №ОD42А5 від 03.09.2008 укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» таким, що не підлягає виконанню.

Скасувати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №8967, виданий 12.10.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо стягнення грошових коштів у сумі 962 963,00 гривень з громадянина ОСОБА_1 , які є боргом за Кредитним договором №ОD42А5 від 03.09.2008 укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач АТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30,

Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, місце знаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, оф.9

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І. Барановська