РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/8646/21

Провадження № 2/638/4554/21

14.12.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Рішенням зборів мешканців від 21.07.2018 року прийнято рішення про обов`язкове проведення чергової перевірки з дольовою участю кожної квартир у розмірі 70 грн. ОСОБА_2 була належним чином проінформована про витрати по черговій перевірці лічильна, однак відповідач не здала грошові кошти. Оскільки позивач на встановлення лічильника тепла витратив до своєї обов`язкової частини в розмірі 447,47 грн. та 6753,21 грн., що становить від загальної вартості лічильника 42,22%, тому позивач має право на частку у розмірі 42,22% від загальної суми заощадженої мешканцями другого під`їзду, за рахунок експлуатації лічильника тепла на під`їзді. Позивач зазначає, що відповідач користується послугами лічильника тепла другого під`їзду, заощадила грошові кошти при сплаті за опалення в порівнянні з мешканцями квартир такої ж площини станом на 30.04.2021 в сумі 5348, 89 грн. та продовжує заощаджувати гроші, не зробивши для цього відповідного вкладу. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати у розмірі: 70, 00 грн. основна заборгованість, 5348, 89 грн. частка коштів від ефективності лічильника тепла на 2-му під`їзді, 16, 66 грн. інфляційні витрати від основної заборгованості, 5, 60 грн. 3 % річних від основної заборгованості, 530, 70 грн. інфляційні витрати від частки збережених відповідачем грошей, 224, 04 грн. 3% річних від частки збережених відповідачем грошей, 25, 00 грн. банківський збір, а також судові витрати 908, 00 грн. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала.

Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Оцінюючи аргументи, викладені в позові, відзивах та поясненнях щодо нього, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що нарахування за послуги з централізованого опалення мешканцям другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 проводяться за показаннями приладу обліку теплової енергії, встановленого та опломбованого 02 грудня 2010 року. Вузол обліку теплової енергії перебуває на балансі споживачів другого під`їзду, що підтверджується листом начальника Шевченківського філіалу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 05 липня 2016 року з вих. №К-153/07 (а. с. 21).

08.05.2018 виконано розпломбування приладу обліку опалення за адресою: АДРЕСА_2 на повірку, про що складено акт №51826 (а. с. 23).

Як вбачається із протоколу загальних зборів мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 від 21.07.2018 року, на зборах присутні 29 мешканців другого під`їзду, 5 мешканців інших під`їздів, які вирішили, що враховуючи ефективність роботи лічильника тепла та економію грошових коштів, яка отримується від експлуатації за минулий період, схвалити проведення чергової державної повірки лічильника тепла у сумі 3360 грн, з обов`язковою участю всіх квартир другого під`їзду та рівним розподілом суми по всіх квартирам (а. с. 32).

Позивачем ОСОБА_1 надано до матеріалів справи копію журналу оплати за періодичну повірку лічильника тепла по під`їзду АДРЕСА_3 . Відомості про сплату будь-яких сум ОСОБА_2 у журналі відсутні. В графі «підпис про погодження» підпис ОСОБА_2 відсутній, що також свідчить про недоведення позивачем обставин щодо досягнення домовленості між сторонами щодо сплати позивачем за власні кошти частки за проведення повірки лічильника обліку тепла та подальше повернення цих грошових коштів відповідачем на користь останнього (а. с. 30-31).

08.11.2018 року виконано опломбування приладу обліку, що підтверджується актом огляду вузла обліку теплової енергії №56457 (а. с. 22).

Відповідно до довідки виконавчого директора Кооперативного об`єднання «Єдність» Волкової В.М. від 01 вересня 2021 року №127, власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи,

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно з частиною 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Отже, в даному випадку обов`язок відшкодувати доходи, які особа одержала або могла одержати від використання майна, набутого без достатньої правової підстави, виникає у такої особи з акту цивільного законодавства, а саме частини 1 статті 1214 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що відповідач ОСОБА_2 безпідставно користується лічильником тепла на під`їзд, за повірку якого він сплатив власні кошти у розмірі 70 грн. замість відповідача.

Довідку про витрату грошових коштів на проведення робіт по державній повірці лічильника тепла, акт виконаних робіт, журнал отримання коштів для проведення перевірки, протокол проведення загальних зборів співвласників лічильника тепла, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці докази не свідчать про те, що позивачем сплачено кошти саме за відповідача та у його майнових інтересах. Акт виконаних робіт підтверджує лише сам факт того, що повірку лічильника виконано, а протокол проведення загальних зборів свідчить про згоду певних непоіменованих мешканців під`їзду на проведення повірки лічильника. Довідка про витрату грошей та журнал отримання коштів складені особисто позивачем, а також вказана довідка підписана мешканцями будинку та ці документи не є належними доказами боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

З огляду на викладене не вбачається підстав для застосування до спірних правовідносин статті 360 ЦПК України, яка регламентує режим участі співвласників, які, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, повинні брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що свідчать про досягнення між сторонами домовленості щодо проведення державної повірки лічильника обліку тепла, угоди щодо сплати позивачем за відповідача частки за повірку лічильника, з подальшим поверненням відповідачем на користь позивача цих грошових коштів, та факту сплати позивачем за відповідача цих грошових коштів, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача коштів за повірку лічильника тепла, коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, а також банківського збору.

Враховуючи відсутність доказів безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача, не може бути застосовано й норми статей 1212, 1214 ЦК України.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 82, 83, 360, 1212, 1214 ЦК України та на підставі ст.ст.12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: