ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2909/20 Номер провадження 22-ц/814/2722/21Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Руль М.І.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2021 року, ухвалене суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України, у якому просив стягнути із відповідача за рахунок державних коштів державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 80 291 грн.

Позовна заява мотивована тим, що у провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта Савельєва Д.В. знаходиться кримінальне провадження №0000301 від 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 397 КК України. Слідчим не було вчинено ряд необхідних слідчих дій, а саме не допитано адвоката ОСОБА_2 , посадових осіб Регіонального центру безоплатної правової допомоги в Полтавській області, не витребувано інформацію у адвоката ОСОБА_2 , не витребувано заяви та документи, не допитано заявника, не проведено перевірки щодо розтрати державних коштів у зв`язку із ненаданням правової допомоги. Слідчим не проведено жодних слідчих дій для встановлення особи, якій можливо пред`явити підозру. Внаслідок вказаних дій йому було завдано моральну шкоду. Вказав, що його порушені права не поновлено, порушення закону не припинено, досудове розслідування проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність посадових осіб Служби безпеки України в Полтавській області. Вказані обставини викликають дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, оскільки особи, які вчинили кримінальне правопорушення, не покарані, він змушений захищати свої права у судовому порядку, що забирає багато часу, завдає шкоди його здоров`ю, порушує життєві ритми та зв`язки, для поновлення яких необхідний час та зусилля, він постійно перебуває у напруженому психологічному стані, з`явилися відчуття тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом не встановлено, що компетентними органами визнано протиправними дії слідчого ГУ НП в Полтавській області під час розслідування кримінального провадження №0000301 від 06.11.2018 року, а не вчинення певних процесуальних дій слідчим не доводить факту спричинення шкоди позивачу. Процесуальні дії, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль у порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Викладені обставини позивачем не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному тлумаченні змісту частини 1 статті 1176 ЦК України. Вказана норма не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки чітко визначає підстави для відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а не ті підстави, на які посилається позивач.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення його вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч вимог ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції не було надано належної оцінки матеріалам кримінального провадження за №0000301, з яких вбачається, що зазначена кримінальна справа зареєстрована 06.11.2018 р., тобто на момент його звернення до суду досудове розслідування тривало на протязі більш як півроку і за цей час не було проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення об`єктивної істини, встановлення особи, яка вчинила злочин, відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди. Зазначає, що у позовній заяві та у судовому засіданні він обґрунтовував заявлені вимоги бездіяльністю слідчого, наслідком якого стало невиправдане затягування і не проведення належного розслідування кримінального провадження, що призвело до завдання йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, порушенні нормального способу життя, зневірі до правоохоронних органів, насторозі, тривозі, зниженому, настрої, тощо. З цих підстав вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що у провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області знаходиться кримінальне провадження №0000301 від 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 397 КК України.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції визнав недоведеною наявність складових, які є підставою для відшкодування шкоди.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вказує на спричинення йому моральної шкоди внаслідок не проведення належного досудового розслідування, не вчинення необхідного, на його думку, обсягу процесуальних дій, не встановлення підозрюваної особи, порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Однак, судом першої інстанції не встановлено, що компетентними органами визнано протиправними дії слідчого ГУ НП в Полтавській області під час розслідування кримінального провадження №0000301 від 06.11.2018 року, а не вчинення певних процесуальних дій слідчим не підтверджує факту спричинення шкоди позивачу.

Такі процесуальні дії, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Викладені обставини позивачем не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 1 статті 1176 ЦК України.

Вказана норма не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки чітко визначає підстави на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а не ті підстави, на які посилається позивач.

Також суд першої інстанції визнав, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому слідчим ГУ НП в Полтавській області моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності обов`язкових елементів, а саме факту спричинення шкоди та протиправності дій заподіювача шкоди, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для застосування норм статті 1176 ЦК України та визнання дій (бездіяльності) відповідача незаконними та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

При цьому, судом першої інстанції враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17.

Крім того, суд першої інстанції визнав безпідставним посилання позивача, як на правову підставу для задоволення позову, на п.5 ч.3 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Вказаним Законом (частина 1 статті 1, пункт 5 статті 3, частини 1, 5, 6 статті 4) встановлено, що моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону).

Згідно частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина 6 статті 1176 ЦК).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава відповідає за завдану громадянину моральну шкоду лише у разі, якщо така шкода стала наслідком вчинення саме процесуальних дій відповідних органів, які обмежують права громадян.

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що доводи позивача, з якими він пов`язує виникнення моральної шкоди та її розмір, не є підставою для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та частин 2, 6, 7 статті 1176 ЦК України, а обраний ним у зв`язку з такими діями спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено винної, протиправної систематичної бездіяльності ВП ГУНП в Полтавській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000301 від 06.11.2018 року, у зв`язку із цим суд не вбачає підстав для визнання їх дій (бездіяльності) протиправними та відшкодування заявленої позивачем шкоди.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є стягнення моральної шкоди у розмірі 80 291 грн. на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку з тих підстав, як визначив сам позивач, що слідчим Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенантом Савельєвим Д.В. у кримінальному провадженні №0000301 від 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 397 КК України, не було вчинено ряд необхідних слідчих дій, а саме не допитано адвоката ОСОБА_2 , посадових осіб Регіонального центру безоплатної правової допомоги в Полтавській області, не витребувано інформацію у адвоката Чистика А.О., не витребувано заяви та документи, не допитано заявника, не проведено перевірки щодо розтрати державних коштів у зв`язку із ненаданням правової допомоги, посилаючись на ст.ст. 1176, 1177 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимог ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції не було надано належної оцінки матеріалам кримінального провадження за №0000301, з яких вбачається, що зазначена кримінальна справа зареєстрована 06.11.2018 р., тобто на момент його звернення до суду досудове розслідування тривало на протязі більш як півроку і за цей час не було проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення об`єктивної істини, встановлення особи, яка вчинила злочин, відшкодування заданої йому кримінальним правопорушенням шкоди, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції повно та обґрунтовано дав правову оцінку усім наданим доказам у справі, сам факт внесення кримінального правопорушення до ЄРДР не свідчить про спричинення моральної шкоди позивачу, у якому він не є потерпілим, виходячи з юридичного складу правопорушення, а саме об`єкту правопорушення.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що дійсно у провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області знаходиться кримінальне провадження №0000301 від 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 397 КК України. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави.

Крім того, колегія суддів, звертає увагу, що згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reestr.court.gov.ua/Review/87141287 встановлено, що 07.11.2019 року слідчий СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєв Д.В. звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000301, внесеного в ЄРДР 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України, на шість місяців.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.11.2019 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєва Д.В., погодженого прокурором, про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000301, внесеного в ЄРДР 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України - відмовлено.

Постановою слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєва Д.В. від 08.11.2019 року було закрито кримінальне провадження №0000301, внесене в ЄРДР 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2020 року, що залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження, у порядку ст. 303 КПК України.

Тобто, на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції з даним позовом про стягнення моральної шкоди кримінальне провадження №0000301, внесене в ЄРДР 06.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України закрито.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його прав не заслуговують на увагу, оскільки підстави для висновку про заподіяння йому моральної шкоди під час кримінального провадження № №0000301, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 397 КК України, а отже і підстави для відшкодування цієї шкоди за рахунок Державного бюджету України відсутні.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у позові та у суді першої інстанції позивач обґрунтував заявлені вимоги бездіяльністю слідчого, наслідком чого стало невиправдене затягування і не проведення належного розслідування кримінального провадження, що призвело до завдання йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, порушенні нормального способу життя, зневірі до правоохоронних органів, насторозі, тривозі, зниженому настрої тощо, однак суд першої інстанції вказані показання взагалі не взяв до уваги та всупереч вимог ЦПК України не навів жодних мотивів для їх відхилення, оскільки це не відповідає дійсності, оскільки суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення суду навів мотиви, з яких він прийшов до висновку про відмову у позові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з предмету та підстав позову, оцінив надані докази у справі та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов