Провадження № 2/201/4499/2021
УХВАЛА

про забезпечення позову

31 грудня 2021 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Наумову О.С.

31 грудня 2021 року судом був направлений запит до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області відносно надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

29 грудня 2021 року разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти заборону на відчуження будь-яким способом (арешт) на транспортні засоби, зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , а саме:

- автомобіль ГАЗ 21 2445 (1962 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ;

- автомобіль DAEWOO LANOS 1498 (2003 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх зобов`язань з передачі на користь позивача майна, сплаченні позивачем грошові кошти відповідач також не повертає, а тому позивач вважає, що існує можливість відчуження відповідачем належного йому майна з метою наступного ухилення від виконання майбутнього рішення суду. Також зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ознайомившись із заявою позивача про забезпечення позову, вважаю за можливе задовольнити її частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 2 статті 150 визначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006р., єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 54000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 у поданому позові вказує, що 24.02.2019р. між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу садового будиночка на базі автобуса МАЗ-200 АКДС 1947 року випуску (без двигуна та коробки перемикання передач), а також запчастин (бувших у використанні) до автомобіля ЗІМ у залишку та порізаного на фрагменти кузову автомобіля Опель Капітан, умови якого викладені у складеній між позивачем та відповідачем розписці від 24.02.2019р.

Відповідно до змісту розписки від 24.02.2019р. позивач, в рахунок оплати за вказане майно, передав відповідачу грошові кошти в сумі 54 000,00 грн.

Натомість, не дивлячись на численні звернення позивача, відповідачем вищевказане майно на користь позивача передане не було. Попередня оплата в розмірі 54 000,00 грн. відповідачем також повернута не була.

У зв`язку з вищевикладеним, 12.11.2021р. позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу, в порядку ст. 530 ЦК України, в якій позивач просив відповідача у встановлений законом 7-ми денний строк з дня отримання вимоги передати вказаний товар або повернути грошові кошти в сумі 54 000,00 грн. Вказаний лист доставлено на адресу та отримано відповідачем 15.11.2021р., що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

При цьому, як зазначає позивач, відповідачем вказана вимога залишена без виконання та відповіді. Ні майно, ні грошові кошти позивачу передані не були, а отже, на переконання позивача, отримана відповідачем попередня оплата підлягає стягненню з нього в судовому порядку, у зв`язку з чим позивач і звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.

Заявником не обґрунтовано необхідність обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, оскільки застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може призвести до негативних незворотних наслідків для власника цього майна.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

За викладеного, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених вимог про накладення арешту на майно, як заходу забезпечення позову, позовним вимогам.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому вважаю за доцільним вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження будь-яким способом транспортних засобів, зареєстрованих на ім`я ОСОБА_2 , а саме:

- автомобіль ГАЗ 21 2445 (1962 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ;

- автомобіль DAEWOO LANOS 1498 (2003 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 .

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 149, 150, 151, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Заборонити відчуження будь-яким способом транспортних засобів, зареєстрованих на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ), а саме:

- автомобіль ГАЗ 21 2445 (1962 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ;

- автомобіль DAEWOO LANOS 1498 (2003 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 .

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, але може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч.7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Адреси сторін:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ).

Суддя О.С. Наумова