Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 718/754/20

провадження № 61-10578св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - виконуючий обов`язки керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Неполоковецької селищної ради Чернівецької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Поклітар Ганна Олександрівна, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 травня 2021 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Владичана А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року виконуючий обов`язки керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Неполоковецької селищної радиЧернівецької області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення металевої огорожі.

Позовна заява мотивована тим, що Кіцманською місцевою прокуратурою під час опрацювання інформації органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які діють на території Кіцманського району, виявлено порушення земельного законодавства в частині самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови.

18 листопада 2019 року посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області за участі посадових осіб Неполоковецької селищної ради проведено перевірку з питань дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_1 при використанні земель житлової та громадської забудови с. Берегомет Кіцманського району Чернівецької області, в результаті якої встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови с. Берегомет, розташовану біля власної присадибної земельної ділянки на АДРЕСА_1 , шляхом встановлення на ній металевої огорожі та приєднання її до власного будинковолодіння.

Станом на день звернення до суду відповідач не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку, що підтверджується актом перевірки від 07 лютого 2020 року № 138-ДК/67/АП/09/01-2020.

Ураховуючи викладене, виконуючий обов`язки керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Неполоковецької селищної ради просив зобов`язати ОСОБА_1 звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови, що розташована праворуч присадибної ділянки з АДРЕСА_1 , та привести вказану земельну ділянку у придатний до використання за цільовим призначенням стан шляхом знесення розташованої на ній металевої конструкції (воріт/огорожі).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року у складі судді Нерушки Т. І. у задоволенні позовних вимог виконуючого обов`язки керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Неполоковецької селищної ради Чернівецької області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач недовів факту самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки. Відсутні також підтвердження предмета спору з установленням точних параметрів частини земельної ділянки, факт самовільного зайняття та визначення об`єктів, від яких слід звільнити спірну земельну ділянку.

Додатковим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2021 року задоволено заяву адвоката Поклітар Г. О. про винесення додаткового рішення та стягнуто з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 48 750,00 грн.

Додаткове рішення першої інстанції мотивовано тим, що згідно частини другої пункту третього статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки у задоволенні позову виконуючого обов`язки керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Неполоковецької селищної ради Чернівецької області відмовлено, то підтвердженні витрати відповідача на правову допомогу покладаються на позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 травня 2021 рокуапеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури Чорнея В. С. задоволено.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року та додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2021 року скасовано, позов виконуючого обов`язки керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Неполоковецької селищної ради задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови, що розташована праворуч присадибної ділянки з АДРЕСА_1 , та привести вказану земельну ділянку у придатний до використання за цільовим призначенням стан шляхом знесення розташованої на ній металевої конструкції (воріт/огорожі). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач самовільно зайняла земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га із земель громадської та житлової забудови (цільове призначення - проїзд) у с. Берегомет, розташовану біля її присадибної ділянки по АДРЕСА_1 , та використовує спірну земельну ділянку, на якій встановлено металеву огорожу, чим порушено вимоги статей 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Поклітар Г. О., подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2021 року відкрито касаційне провадження.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2021 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутністю усіх учасників процесу, третя особа - ОСОБА_2 не отримував судової повістки про виклик до Чернівецького апеляційного суду. У поштовому повідомленні на його ім`я (а.с, 124, т. 2) з позначкою повістка міститься дата і підпис працівника пошти, підпис ОСОБА_2 про одержання поштового повідомленнявідсутній. Третя особа ОСОБА_3 також не отримувала судової повістки чи іншої кореспонденції із суду.

Адвокат Поклітар Г. О., яка представляла інтереси ОСОБА_2 , також не отримувала ухвал чи судових повісток з Чернівецького апеляційного суду 12 травня 2021 року. Під час ознайомлення адвокатом Поклітар Г. О. зі справою, виявлено два поштових повідомлення про надсилання рекомендованих листів з ухвалою суду і з повісткою, однак на них підпис не адвоката Поклітар Г. О. та відсутня позначка кому вручено - особисто чи за довіреністю.

Доводи прокурора про те, що відповідач самовільно захопила земельну ділянку, спростовуються матеріалами справи. Проїзд існує виключно для технічного обслуговування вигрібних ям, які там знаходяться з часу зведення будинку у 1989 році. Це частина земельної ділянки площею 0,02 га не є дорогою загального користування, не перебуває в межах червоних ліній.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від керівника Кіцманської місцевої прокуратури, у якому він просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно прийнято при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Житловий будинок на АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 березня 2006 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10066493 Кіцманського районного бюро технічної інвентаризації від 13 березня 2006 року та витягів № 242323948, 242324853, 242322789 від 29 січня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.73-74, т. 2 а.с. 41-43).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду на АДРЕСА_1 від лютого 2006 року, відомості з якого стали підставою для внесення характеристик у свідоцтво про право власності та реєстрацію таких прав, останній складається з житлового будинку літ. «А-І»; літньої кухні літ. «Б,б»; комори літ. «В»; сараю літ. «Г»; гаража літ. «Д»; огорожі № 1-3. Відповідно до плану земельної ділянки зазначеного житлового будинку індивідуального житлового фонду, загальна її довжина зі сторони вулиці становить 27.40 м - під будинком та городом, а також проїздом по правій стороні з боку вулиці (т. 1, а.с. 76-79).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - вигрібні ями, як складові будинку, не були зареєстровані в установленому законом порядку, (т. 1, а.с. 76-79).

18 листопада 2019 року інспектором Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 170,00 грн, який 22 січня 2020 року сплачено.

Крім того, відповідно до припису від 28 листопада 2019 року № 551-ДК/0235 Пр/03/01-19 ОСОБА_1 зобов`язано в тридцятиденний термін звільнити вищевказану земельну ділянку або вжити заходи щодо оформлення права користування нею.

Згідно з розрахунком, проведеним державними інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання зазначеної земельної ділянки не за цільовим призначенням, становить 268,16 грн, яку відшкодовано відповідачем.

15 січня 2020 року посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області під час проведення перевірки виконання ОСОБА_1 вимог припису № 551-ДК/0235 Пр/03/01-19 встановлено, що остання припис не виконала, а саме не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку.

Відповідно до припису від 15 січня 2020 року № 24-ДК/0005 Пр/03/01-20 зобов`язано ОСОБА_1 у двадцятиденний термін звільнити вищевказану земельну ділянку або вжити заходів щодо оформлення права користування нею.

15 січня 2020 року за вказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 170,00 грн, який сплачено 28 січня 2020 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Поклітар Г. О., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки власників земельних ділянок.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України зазначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин першої та третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

У статті 188 ЗК України визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється уповноваженими органами виконавчої влади по земельних ресурсах, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - спеціально уповноваженими органами з питань екології та природних ресурсів.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Положеннями статті 123 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Звертаючись до суду з позовом прокурор посилався на те, що отримання ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку не призвело до виникнення у відповідача прав на спірну земельну ділянку.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Тому правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду на АДРЕСА_1 від лютого 2006 року, відомості з якого стали підставою для внесення характеристик у свідоцтво про право власності та реєстрацію таких прав, останній складається з житлового будинку літ. «А-І»; літньої кухні літ. «Б, б»; комори літ. «В»; сараю літ. «Г»; гаража літ. «Д»; огорожі № 1-3. Відповідно до плану земельної ділянки зазначеного житлового будинку індивідуального житлового фонду загальна її довжина зі сторони вулиці становить 27,40 м - під будинком та городом, а також проїздом по правій стороні з боку вулиці (т. 1, а.с. 76-79).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови, що підтверджується актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства, була притягнута до адміністративної відповідальності, визнала допущені нею порушення земельного законодавства та сплатила штрафи, дійшов правильного висновку про те, що відповідачка користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Доводи касаційної скарги про те, що проїзд існує виключно для технічного обслуговування вигрібних ям, які там знаходяться з часу зведення будинку у 1989 році, є безпідставними, оскільки відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від лютого 2006 року -вигрібні ями, як складові будинку, не були зареєстровані в установленому законом порядку (т. 1, а.с. 76-79).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи касаційної скарги про те, що поштові повідомлення про надсилання рекомендованих листів з ухвалою суду та з повісткою адвокат Поклітар Г. О. не отримувала, підпис на поштових повідомленнях належить іншій особі, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні два поштових повідомлення про вручення поштового відправлення - судових повісток з Чернівецького апеляційного суду - 12 травня 2021 року (т, 2. а. с. 128, а. с. 129), на цих повідомленнях є підпис про отримання поштових повідомлень Поклітар Г. О. , неналежність цього підпису Поклітар Г. О. належними та допустимими доказами не доведено.

Відповідно до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримували повістки про виклик до Чернівецького апеляційного суду є безпідставними, оскільки відповідно до договору про надання правової допомоги від 11 липня 2020 року та від 10 червня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , уповноважили Поклітар Г. О. представляти їх інтереси в судах.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій по суті спору не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Поклітар Ганна Олександрівна, залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк