КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-988-1/10 Головуючий у І інстанції Петренко Н.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», треті особи: Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим,що 05.03.2005 року за договором доручення № 131/1-87 ОСОБА_1 було здійснено інвестування грошових коштів у будівництво будинку і одержання у власність квартири АДРЕСА_1 . Вартість об`єкта нерухомості становила 427 339,00 грн.

Пунктом 1.3 вказаного договору доручення № 131/1-87 передбачена запланована дата введення будинку в експлуатацію IVквартал 2006 року.

Позивач, як інвестор за договором, зі свого бокувиконав всі умови договору перед відповідачем в повному обсязі.

Забудовник ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» своїх зобов`язань за договором не виконав, вказаний об`єкт знаходиться на стадії будівництва, не введений в експлуатацію.

На підставі викладеного, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2010 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ», як особа, що не брала участі у справі, однак чиї інтереси були порушені рішенням суду, в березні 2021 року подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, у відповідності до частини 3 статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року задоволено клопотання ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ», замінено позивача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її правонаступника - ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, постановленою протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про зупинення провадження у справі з огляду на відсутність передбачених положеннями п. 6 часини 1 статті 251 ЦПК України підстав для зупинення провадження. При цьому, апеляційний суд виходив із наступного.

Звертаючись до суду із клопотанням про зупинення провадження у даній справі, ліквідатор ТОВ «БІК «Інтербудінвест» посилався на неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/12257/13 про банкрутство ТОВ «БІК «Інтербудінвест». В обґрунтування клопотання зазначав, що в рамках вказаної господарської справи вирішується питання про визнання припиненою поруки за договором 20.09.2012 року, що укладений між Службою Безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ».

У відповідності до положень п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд може за заявою учасника справи а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Дослідивши додані до клопотання документи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що наявність спору про визнання договору поруки від 20.09.2012 року припиненим, не виключає можливість суду на підставі наявних у справі доказів встановити та оцінити наявність обставин (фактів), які є предметом судового розгляду.

В судовому засіданні представник ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та представник ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважала за можливе розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явились, з огляду на їх належне повідомлення про судове засідання.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступних висновків

Щодо права ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» на оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2010 року.

16.04.2014 року постановою Господарського суду м. Києва (справа № 910/12257/13) було визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» (далі - ТОВ «БІК «Інтербудінвест»), якездійснювало будівництво будинку по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві. (а.с. 68-74)

Відповідно до Договору поруки від 20.09.2012 року, що укладений між Службою Безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» останнє здійснює добудову будинку за проспектом Перемоги, 131 у м. Києві. (а.с. 75-78)

З 2012 року ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» приймає участь у будівництві будинку за адресою проспект Перемоги, 131 у м. Києві, який є предметом позову у даній цивільній справі.

Таким чином, ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» взяло на себе всі зобов`язання ТОВ «БІК Інтербудінвест» перед ОСОБА_1 по Договору доручення №131/1-87 від 05.03.2005 та виконувало функції Замовника вказаного житлового комплексу.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на права, інтереси ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ».

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала неналежним виконанням ТОВ «Будівельно- інвестеційна компанія «Інтербудінвест» договору доручення №131/1-87 від 05 березня 2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було належним чином виконано своїх зобов`язань за договором щодо своєчасності здачі будинку експлуатацію та надання позивачу документів необхідних для реєстрації права власності.

З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2005 року між ОСОБА_1 , як довірителем, та ТОВ ТОВ «Будівельно-інвестеційна компанія «Інтербудінвест», як повіренним, укладено Договір доручення №131/1-87.

Відповідно до умов вказаної угоди, Довіритель доручає, а Повіренний зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя профінансувати спорудження Об`єкту нерухомості, передбаченого п. 1.2 Договору, а після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію надати Довірителю документи, необхідні для послідуючого оформлення Об`єкта нерухомості у власність.

Згідно довідки від 11.03.2005 року, позивачка в повному обсязі перерахувала кошти згідно з договором доручення на рахунок ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (а.с. 10).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з якимзакон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захистув порядку, передбаченомустаттею 392 ЦК України.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає.

Так, зазначена в оскаржуваному рішенні суду частка в об`єкті незавершеного будівництва не відповідає наведеним ознакам, оскільки житловий комплекс за адресою АДРЕСА_3 ; Секція - 1 не є створеним, дане майно не прийнято в експлуатацію та не зареєстроване належним чином.

Слід зазначити, що ані зазначеними нормами, ані ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на об`єкт незавершеного будівництва на підставі судового рішення.

Вказане підтверджується у п. 15 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якою встановлено, що «до виникнення права власності на таке майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.»

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177- 179, 182 цього кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно, як об`єкт цивільних прав, виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) та у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

Враховуючи викладене, право власності у ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: квартиру АДРЕСА_1 не виникало.

Відповідно до ч. З ст. 4 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», згідно з якою забудовником може бути особа, яка згідно із законодавством мас право на виконання функцій замовника будівництва для спорудження об`єктів будівництва та уклала договір з управителем.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відноси) замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування.

На законодавчому рівні терміни «забудовник» і «замовник» вживалися (вживаються) як тотожні (постанова ВСУ від 28.10.2014 по справі № 21-353а14).

Договором доручення №131/1-87 ОСОБА_1 доручила, , а ТОВ «БІК «Інтербудінвест» зобов`язувався від імені та за рахунок ОСОБА_1 профінансувати спорудження об`єкта нерухомості та здати об`єкт нерухомості в експлуатацію а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Так, ст. 876 ЦК України щодо визначення замовника власником об`єкту будівництва застосовується тільки при наявності у нього права власності або право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно (ст. 331 ЦК України), в іншому випадку замовник не може набути право власності.

Враховуючи викладене, фінансування об`єкта будівництва не наділяє інвестора правами та обов`язками замовника.

Отже, ОСОБА_1 не була замовником будівництва у розумінні ст. 876 ЦК України, а відтак і не може бути власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі такого будівництва.

Крім іншого, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою та у разі якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Позивачем ОСОБА_1 не було надано суду жодних належних доказів на підтвердження того, що вона є власником матеріалів, з яких будується житловий комплекс, або орендарем або власником (користувачем) земельної ділянки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 на час ухвалення оскаржуваного рішення не була орендарем або власником (користувачем) земельної ділянки, на якій будується об`єкт, та не мас дозволу на проведення будівництва.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норм матеріального права, а саме ст. 876 ЦК України.

Крім іншого, згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.3.4. Договору доручення №131/1-87 Повірений зобов`язаний після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію надати Довірителю документи, необхідні для оформлення Об`єкта нерухомості у в власність.

Враховуючи викладене, судом встановлено спосіб захисту прав, який є неефективним, оскільки виходячи з виду зобов`язання, яке виникло на підставі Договору доручення №131/1-87, порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання забудовника виконати умови укладеного між сторонами договору.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2010 року у даній справі скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», треті особи: Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» понесені останнім витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2550 (дві тисячі п`ятсот пятдесят) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 грудня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ», , 04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, 72.

ОСОБА_2 , 1955 року народження, місце проживання: АДРЕСА_5 , ІДН НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.