Справа №461/2315/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати укладений між ними шлюб та усунути перешкоди у спілкуванні з його сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні, шляхом встановлення графіку зустрічей за його фактичним місцем проживання: АДРЕСА_4 , а у разі зміни фактичного місця проживання у межах міста Львова - за його новим фактичним місцем проживання у межах міста Львова, з можливістю у супроводі батька залишати його фактичне місце проживання, не виїжджаючи за межі України, таким чином: щотижня у четвер, починаючи з 19.00 год. та закінчуючи о 09.00 год. у п`ятницю цього ж тижня; щотижня у неділю, починаючи з 10.00 год. та закінчуючи о 21.00 год.; додатково протягом тридцяти послідовних календарних днів або тридцяти календарних днів сумарно впродовж календарного року.

В обґрунтування заявленого позову, вказує на те, що 19.09.2008 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Однак, спільне сімейне життя не складалось, виникли непорозуміння. Починаючи з 2020 року, бажаючи уникнути конфліктів та сварок, позивач став уникати будь-якого спілкування з відповідачем, через що їх спілкування звелось до обговорення дрібних побутових проблем. У квартиру спільного раніше проживання, позивач приходив лише, щоб поспілкуватись з сином ОСОБА_3 та переночувати. Спільного побуту між сторонами не ведеться. З березня 2021 року ОСОБА_1 проживає окремо від відповідача, шлюб носить формальний характер, який суперечить його інтересам. Також вважає, що примирення між сторонами не можливе. Крім того, зазначає, що з моменту переїзду в інше житло, відповідач чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 . За зустрічі із дитиною відповідач вимагає гроші. На підставі наведеного, просить позов задоволити.

Представник позивача - адвокат Шала Р.М. скерував на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання скерувала заяву та клопотання про слухання справи у її відсутності. Вказала, що з позовними вимогами про розірвання шлюбу згідна. Крім того, зазначила, що згідна із запропонованим позивачем графіком спілкування з дитиною, однак, при ухваленні судом рішення, просить до часу спілкування дитини з батьком додати ще дні державних та релігійних свят, а також першу та третю суботи тижня кожного місяця з 09.00 год. до 19.00 год.

Суд, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про їх права, обов`язки та взаємовідносини.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.09.2008 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що зроблено відповідний актовий запис №2725 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у даному шлюбі народився син - ОСОБА_3 , що стверджується долученою до матеріалів справи копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому, такий слід розірвати.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу знайшли своє ствердження в ході розгляду справи, а тому, підлягають до задоволення, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Розглядаючи позовну вимогу про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст.7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч.ч 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п.3 ст.9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як визначено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст.153 СК України.

При цьому, у відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону дитинства", контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

В такому випадку, як визначено приписами ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відтак, правовий аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування.

Згідно з ч.2 ст.159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи положення ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч.1 ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відтак, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дітьми того з батьків, хто проживає окремо, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей, які полягають в забезпеченні їх розвитку у стійкому середовищі.

Відповідач, будучи батьком дитини, прагне спілкування з ним, оскільки участь у його вихованні та розвитку є його правом та обов`язком.

Таким чином, оскільки обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з малолітньою дитиною визначений ним спосіб чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б його нормальному розвитку, не встановлено, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Водночас, визнання позову відповідачем в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати, насамперед їх інтересам.

Крім того, суд зазначає, що вимоги відповідача ОСОБА_2 про встановлення додаткового часу спілкування батька з дитиною, вказаних у клопотання від 13.08.2021 року, не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, в ч.1 ст.184 ЦПК України вказано, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

В п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України вказано, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Водночас, відповідач не скористалась правом подачі до суду зустрічного позову.

Оскільки позивачем не заявлено вимог про стягнення судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 18, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 104, 105, 110, 112 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстрований 19.09.2008 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №2725.

Визначити наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення графіку зустрічей за його фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 , а у разі зміни фактичного місця проживання у межах міста Львова - за його новим фактичним місцем проживання у межах міста Львова, з можливістю у супроводі батька залишати фактичне місце проживання, не виїжджаючи за межі України, таким чином: щотижня у четвер, починаючи з 19.00 год. та закінчуючи о 09.00 год. у п`ятницю цього ж тижня; щотижня у неділю, починаючи з 10.00 год. та закінчуючи о 21.00 год.; додатково до цього протягом тридцяти послідових календарних днів або тридцяти календарних днів сумарно впродовж календарного року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мисько Х.М.