Справа № 758/5730/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на рухоме майно (тимчасові споруди),

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить взнати право власності на рухоме майно (тимчасові споруди), а саме: № 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2173, 2174, 2187, 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435, 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509, 2511, 2514, 5470, 6478, 6479, 6480, 6463, 6486, 7684, 7686, 7691, 7706, 7717, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову покликається на те, що 01 квітня 2020 року між ним та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна, за яким він набув право власності на вищевказані тимчасові споруди. Після смерті продавця, його дружина ОСОБА_4 07 серпня 2020 року звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року. Оскільки відповідач не визнає за позивачем право власності на рухоме майно (тимчасові споруди) набуті ним від покійного ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року, а тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідачем подано відзив на позов, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те,що її чоловік не продавав та не мав наміру продавати належні на праві спільної сумісної власності подружжя 57 споруд, вважає підпис на договорі купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року підробленим, письмової або усної згоди на продажу тимчасових споруд своєму чоловікові не надавала. Вважає дії позивача такими, що спрямовані на заволодіння спільним майном подружжя ОСОБА_7 , у зв`язку з чим відповідач звернулась до Подільського РВ НП України із заявою щодо протиправних дій ОСОБА_1 , про що дана інформація була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001694 та звернулась до Подільського районного суду м.Києва із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року. Просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить аргументи про те, що майно фізично особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності, а тому не потребує згоди дружини при відчуженні. Зазначаючи про поєднання боржника і кредитора в одній особі, позивач наголосив про фактичне припинення правовідношень та підтримав свої позовні вимоги. Просить позов задовольнити.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав на те, що тимчасові споруди є спільною власністю споруди і тому потребують згоди подружжя при відчуженні. Окремо відповідач наголосила на тому, що оригінал договору купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року умисно приховується позивачем, оскільки останній надає різні суперечливі відповіді щодо місцезнаходження такого договору, в тому позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

17 квітня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

16 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечили проти позовних вимоги та просять відмовити в задоволення позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд установив, що 01 квітня 2020 року позивач придбав у ФОП ОСОБА_6 тимчасові споруди № 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2173, 2174, 2187, 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435, 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509, 2511, 2514, 5470, 6478, 6479, 6480, 6463, 6486, 7684, 7686, 7691, 7706, 7717, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу рухомого майна.

Після смерті ОСОБА_6 07 квітня 2021 року, його дружина та відповідач по справі подала позов до Подільського районного суду м. Києва до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року, оскільки ставить під сумнів існування такого договору, вважає підпис на договорі купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року підробленим, письмової або усної згоди на продажу тимчасових споруд своєму чоловікові не надавала.

Відповідно до п.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, в тому числі у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування в суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права (наприклад, факту приналежності частки у загальному майні власників). Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно.

Натомість, відповідач не втратив договір купівлі-продажу рухомого майна від 01 квітня 2020 року, не потребує отримання дублікату правовстановлюючого документу у відповідному державному органі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) (далі - Закон) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 5 цього Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, передбачено, що будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін. Не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми (частина 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» мала архітектурна форма - це невелика споруда декоративного, допоміжного чи іншого призначення, що використовується для покращення естетичного вигляду громадських місць і міських об`єктів, організації простору та доповнює композицію будинків, будівель, їх комплексів.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; монументальна, декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); садово-паркове освітлення, ліхтарі; сходи, балюстради; паркові містки; обладнання дитячих ігрових майданчиків; павільйони зупинок громадського транспорту; огорожі, ворота, ґрати; меморіальні споруди (надгробки, стели, обеліски тощо); рекламні та інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші об`єкти, визначені законодавством.

Відповідно до статті 181 ЦК України МАФ є спорудою - рухомим майном, а не нерухомістю, яка повинна бути пов`язана фундаментом із землею.

А відтак, в порядку ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що оскільки право власності на тимчасові споруди не підлягає державні реєстрації, а відтак відсутні підстави для визнання за відповідачем права власності на рухоме майно (тимчасові споруди).

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не обґрунтувано, у чому полягає порушення його прав, які саме його права порушено фактом невизнання права власності на тимчасові споруди, не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому у позові необхідно відмовити за недоведеністю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір понесений позивачем при подані позовної заяви до суду, необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 141, 259, 265, 273, 354, ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на рухоме майно (тимчасові споруди) - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , приватний будинок, РНОКПП НОМЕР_2 );

третя особа Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету Київської міської державної адміністрації (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Хрещатик, 32).

Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року.

Суддя О. І. Якимець