КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Київ

Справа № 755/13973/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Марфіної Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що предметом договору за його правовою природою - є надання послуг, а грошовим зобов`язанням законодавством визначено зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до укладеного правочину. Таким чином, у змісті ст. 532 ЦК України, кредитором згідно договору є адвокатське бюро. Місцем укладення договору є місто Київ - за місцезнаходженням адвокатського бюро, про що зазначено і в самому договорі. При цьому, місце його укладення було визначено також з урахуванням того, що місцем знаходження відповідача, своєю чергою, є місто Вишневе; місцем реєстрації кредитора за договором є місто Київ, вулиця Лобачевського 23, тобто Дніпровський район міста Києва. Звертає увагу суду на те, що місцем фактичного надання послуг за договором є спеціально облаштоване робоче місце адвоката, яке відповідає місцю реєстрації адвокатського бюро. Саме за місцем реєстрації бюро із ним здійснюється офіційне листування а також його ідентифікація в якості суб`єкта адвокатського самоврядування, в тому числі - щодо офіційного представництва клієнта бюро.

Таким чином, за змістом оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було самостійно визначено підсудність справи за ст. 27 ЦПК України (за місцем реєстрації відповідача), при цьому, в якості обґрунтування оскаржуваної ухвали, фактично було використано ст. 532 ЦК України (місце виконання зобов`язань), однак її положення судом першої інстанції було застосовано абсолютно протилежно від викладеного у ній змісту. Судом першої інстанції було абсолютно проігноровано обставину щодо звернення з позовною заявою саме на підставі п. 8 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання правової (правничої) допомоги № VA-2150 від 17.12.2020 року, що укладено між АБ «Справа Луцишина» та ОСОБА_2 , на загальну суму 65 000 грн.

При цьому позивач посилався на те, що місцем виконання вказаного договору є місце знаходження Адвокатського бюро «Справа Луцишина», що знаходиться за адресою: 02090, м. Київ, вул. Лобачевського, будинок 23, офіс 519, а тому даний позов пред`являється саме до Дніпровського районного суду м. Києва відповідно до ч.ч. 8, 16 ст. 28 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у договорі про надання правової допомоги від 17.12.2020 року місце виконання договору не зазначено, а враховуючи правову природу такого договору, місце виконання договору не може бути безпосередньо пов`язане із місцем знаходження Адвокатського бюро, адже за предметом договору Адвокатське об`єднання здійснює представництво інтересів клієнта в будь-яких правоохоронних органах, в судах України, в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від форми власності та підпорядкування, в міжнародних організаціях, установах, підприємствах. Оскільки за інформацією Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , то справа підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2020 року між Адвокатським бюро «Справа Луцишина» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № VA-2150.

В укладеному між сторонами договорі про надання правової (правничої) допомоги не визначено місце його виконання.

В п. 9.5 договору сторонами узгоджено, що усі спори та протиріччя, пов`язані з виконанням договору вирішуються шляхом переговорів. У випадку, якщо переговори не принесли результатів, спори вирішуються в судовому порядку за законодавством України.

Згідно з інформацією Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься Києво-Святошинському районному суду Київської області

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, передбачено правило загальної територіальної підсудності, згідно з якою, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 8 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до положень наведеної правової норми за місцем виконання договору можуть пред`являтися позови за наявності однієї з таких умов: у договорі зазначене місце виконання; вимоги, заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом вказаної норми, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання. За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Враховуючи, що сторонами в договорі про надання правової (правничої) допомоги № VA-2150 від 17 грудня 2020 року не визначено місце його виконання, зміст договору не свідчить, що його виконання можливе лише за конкретною адресою або у певному місці, специфіка правовідносин щодо сплати грошових коштів не свідчить про те, що їх виконання можливе лише в певному місці, тобто відсутні підстави для застосування ч. 8 ст. 28 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підсудність цієї справи визначається за загальними правилами підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , а саме - Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Зазначене відповідає висновкам Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 26 квітня 2018 року у справі № 216/3976/15-ц, від 06 квітня 2021 року у справі № 344/16135/19, від 09 квітня 2020 року у справі № 442/3250/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що виходячи з положень статті 532 ЦК України, місцем виконання договору про надання правової допомоги є місце знаходження Адвокатського бюро «Справа Луцишина», колегія суддів відхиляє, оскільки правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці.

У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Договір про надання правової допомоги не відноситься до тих договорів, виконувати які можна тільки в певному місяці, оскільки передання (повернення) коштів може бути здійснене клієнтом в будь-який спосіб та в будь-якому місці.

Отже, оскільки умовами договору не визначено місце його виконання саме за адресою місцезнаходження Адвокатського бюро «Справа Луцишина», зміст договору не свідчить, що його виконання можливе лише за конкретною адресою, або у певному місці, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про передачу справи за підсудністю Києво-Святошинському районному суду Київської області на підставі ч.1. ст. 27 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, про те що право вибору суду здійснюється позивачем за альтернативною підсудністю у даному випадку є безпідставними, оскільки договором не визначено місце виконання зобов`язання, а отже правила ч. 8 ст. 28 ЦПК України, якою передбачено підсудність справ за вибором позивача - за місцем виконання договору, не застосовуються.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала постановлена з дотримання норм чинного процесуального законодавства, висновки суду відповідають матеріалам справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.