печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6452/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/6452/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

представник позивача ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 2 березня 2016 року позивач надав відповідачу у позику 1 619 750 грн., що еквівалентно 55 000 євро на дату укладення договору, строком до 2 березня 2017 року. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав. У зв`язку з цим, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 квітня 2020 року (а.с. 35).

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено (а.с. 36).

Ухвалою суду від 2 липня 2020 року з метою забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача, а саме: на акції UAB «Escolit» (Код 303025677) в кількості 123 вартістю 289, 62 Eur за одиницю, що на праві власності належать ОСОБА_2 та заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії стосовно їх відчуження (а.с. 56), яка постановою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року залишена без змін (а.с. 172, 174-176).

6 листопада 2020 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, відповідно до якого укладений договір є безгрошовим та був укладений сторонами як гарантія майбутніх інвестицій в іноземній компанії UAB «Escolit», акціонером в травні 2017 року якої став батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з реєстру акціонерів. Крім того, договір був укладений до 2.03.2017 року та протягом трьох років позивач не пред`являв відповідачу будь-які претензії щодо повернення грошових коштів. Відсутні будь-які фактичні дані, які підтверджують фактичну передачу грошових коштів, що є істотною умовою договору, а тому не породжує обов`язку відповідача повернути позивачу кошти (а.с. 72-74).

19 січня 2201 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої доводи відповідача щодо невизнання позовних вимог є безпідставними. Грошові кошти були передані позивачем відповідачу в борг, про що укладено договір та зазначено про це у п. 3 та 8 договору (а.с. 76-79).

За результатами проведення підготовчого судового засідання ухвалою суду від 26.03.2021 справу призначено до судового розгляду на 19.05.2021 (а.с. 193).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом встановлено, що 2 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 у позику 1 619 750 грн., що еквівалентно 55 000 євро на дату укладення договору, строком до 2 березня 2017 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А., і зареєстрованими в реєстрі за № 348 (а.с. 7-8).

Договір позики укладений за згодою дружини позичальника, яка нотаріально засвідчена 2.03.2016 року засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А., і зареєстрованими в реєстрі за № 347, про що зазначено у п. 6 договору позики.

Передачу суми позики було здійснено до підписання договору позики, що сторони зафіксували в пункті п. 3 та п. 8 договору позики.

Тому, доводи відповідача щодо безгрошовості договору позики є безпідставними.

У строк, встановлений договором позики, відповідач суму позики позивачу не повернув.

Договір позики відповідач не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до п. 4 договору позики при неповерненні суми позики своєчасно, тобто у строки, визначені п. 2.7 цього договору, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку передбаченому чинним законодавством України.

За положеннями ст. 525, 526 ЦЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що договором позики визначено передачу грошових коштів у гривні, що еквівалентно відповідній сумі, вираженій в євро по курсу НБУ на день виконання зобов`язань по цьому договору (п. 4 договору позики), та враховуючи принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 619 750 грн., оскільки саме така сума, яка підлягає поверненню, зазначена позивачем у позові.

При цьому, доводи відповідача ОСОБА_2 , що укладений договір є безгрошовим та був укладений сторонами як гарантія майбутніх інвестицій в іноземній компанії UAB «Escolit», акціонером в травні 2017 року якої став батько позивача ОСОБА_5 , не знайшли свого підтвердження під часу розгляду справи, а тому суд їх відхиляє.

Суд також зазначає, що позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки строк повернення грошових коштів за договором позики визначений до 2.03.2017 року, а з відповідним позовом позивач звернувся до суду у лютому 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10 510 грн., сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви та 420 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову, яка задоволена судом, а всього 10 930 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1046-1047, 1049 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 619 750 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10 930 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

Суддя О.В. Батрин