Справа № 308/5682/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), нотаріус Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровка Валентина Миколаївна про визнання заповіту недійсним,

встановив:

22.05.2019 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заяву до відповідача приватного нотаріуса Гудкової Н.В., зазначивши третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ГТУЮ в Закарпатській області та нотаріуса Першої Ужгородської ДНК Митровку В.М., в якому серед іншого просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 24.09.2007 приватним нотаріусом Гудковою Н.В. за номером у спадковому реєстрі 43146116, бланк ВЕР 622875, номер в реєстрі нотаріальних дій 1730.

В обґрунтування заявленого позивачка посилається на те, що з 12.08.1999 вона та покійний ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. 15.11.2005 її покійний чоловік ОСОБА_3 склав заповіт серії ВСЕ №737331, яким заповів їй на випадок своєї смерті належну йому на праві власності частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , а також все своє майно. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 вона звернулася до Першої Ужгородської ДНК за оформленням спадщини та свідоцтвом про право на спадщину, однак нотаріус повідомила, що ОСОБА_3 було укладено інший заповіт оспорюваний заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 24.09.2007 приватним нотаріусом Гудковою Н.В. за номером у спадковому реєстрі 43146116, бланк ВЕР 622875, номер в реєстрі нотаріальних дій 1730. Позивачка вважає останній недійсним з огляду на те, що її покійний чоловік з початку 2007 року почав страждати тимчасовою втратою пам`яті, був розсіяний, втрачав орієнтацію в просторі та часі, згодом почав зловживати алкогольними напоями, що спровокувало у нього апатичні настрої, відтак був госпіталізований до наркологічного диспансеру. Зазначає, що надалі хвороба почала прогресувати, покійний зникав з дому, що зумовило ініціювання його розшуку. Означене, на думку позивачки, свідчить про те, що її покійний чоловік ОСОБА_3 на час посвідчення оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Окрім цього позивачка звертає увагу суду на те, що заповіт від 15.11.2005 значиться в Спадковому реєстрі як чинний.

Ухвалою суду від 23.08.2019 було замінено первісного відповідача приватного нотаріуса Гудкову Наталію В`ячеславівну належним відповідачем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ). Окрім цього в листі Ужгородського МВ ДРАЦС ГТУЮ в Закарпатській області зазначено про наявність актового запису про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12.02.2020 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, так як вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Стверджує, що познайомився з покійним ОСОБА_3 в 2005 році під час будівництва житлового будинку по сусідству з домоволодінням покійного, з того часу та до його смерті між ними склалися добросусідські взаємовідносини, стверджує, що він допомагав йому в побуті, придбавав ліки, надавав грошові кошти на життєві потреби тощо. Відповідач зазначає, що у 2007 році покійний ОСОБА_3 заповів належний йому житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 , а також земельну ділянку, на якій розташований будинок. Після смерті ОСОБА_3 він звернувся до Першої Ужгородської ДНК, де дізнався про наявність іншого заповіту, складеного на користь позивачки. Відповідач зауважує, що лікування покійний проходив в наркологічному диспансері після укладення спірного заповіту.

Ухвалою суду від 23.08.2019 було замінено третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ГТУЮ в Закарпатській області на Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Представник позивача адвокат Орбан Н.Л. та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання від 01.12.2021 про розгляд справи відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у клопотанні від 30.11.2021 просив провести судове засідання без його участі, позовні вимоги не визнає. Окрім цього просив суд критично оцінити висновок судово-психіатричного експерта, так як такий є неповним.

Треті особи в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 21.07.2020, в якій міститься прохання про проведення судового слухання у справі без участі представника останнього.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ознайомившись з позовною заявою, врахувавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку.

Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 12.08.1999 стверджується, що позивачка та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1999.

ОСОБА_3 15.11.2005 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким належну йому на праві власності частину житлового будинку з надвірними будовами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , а також все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося та все те, на що я законом матиму право він заповів своїй дружині позивачці.

Вказане розпорядження міститься в заповіті серії ВСЕ №737331, посвідченим державним нотаріусом Першої Ужгородської ДНК Митровкою В.М. 15.11.2005, та зареєстровано в реєстрі №4-396. У вказаному заповіті міститься підпис заповідача та розшифровка такого. У заповіті державний нотаріус зазначила, що особу заповідача (прим. ОСОБА_3 ) встановлено, дієздатність його перевірено.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26.11.2018.

Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №56213275 від 20.05.2019 по параметру пошуку ОСОБА_3 було знайдено інформацію про наявність вищевказаного заповіту серії ВСЕ №737331 від 15.11.2005 з позначкою чинний та заповіту серії ВЕР 622875 від 24.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Гудковою Н.В.

Листом державного нотаріуса Першої Ужгородської ДНК Митровкою В.М. від 19.08.2019 №658/02/14-66/2019 інформовано, що позивачка є спадкоємцем на обов`язкову частку за законом до майна померлого ОСОБА_3 . Зазначено, що спадкоємцем за заповітом є інша особа. Спадкоємцем за законом до майна померлого є ОСОБА_6 .

З наданої Першою Ужгородською ДНК на виконання ухвали суду від 23.08.2019 спадкової справи №66/2019 на майно померлого ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_6 (донька померлого ОСОБА_3 згідно зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 14.05.1985), відповідач ОСОБА_2 з посиланням на оспорюваний заповіт, залишений ОСОБА_3 на його ім`я, та позивачка ОСОБА_1 з посиланням на факт проживання з покійним ОСОБА_3 та заповіт ОСОБА_3 на її ім`я від 15.11.2005 подали заяви про прийняття спадщини до Першої Ужгородської ДНК.

Зі спірного заповіту вбачається, що ОСОБА_3 24.09.2007 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не було і з чого б не складалося, в тому числі на належний йому житловий будинок за АДРЕСА_3 та земельну ділянку, на якій розташований згаданий вище об`єкт нерухомості, а також все те, на що за законом він буде мати право заповів відповідачу ОСОБА_2 . У вказаному заповіті міститься підпис заповідача та розшифровка такого, а також текст, написаний нерозбірливим почерком. Заповіт серії ВЕР 622875 посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В. за реєстровим №1730. У заповіті приватний нотаріус зазначила, що особу заповідача (прим. ОСОБА_3 ) встановлено, дієздатність його перевірено.

Приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу засвідчено справжність підписів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на їх заявах від 13.07.2020, в яких останні повідомили, що ОСОБА_3 знають як «безвідказного добряка», який з 2004 року почав зловживати алкогольними напоями, а з 2007 року стан його здоров`я сильно погіршився. Останні стверджують, що ОСОБА_3 міг зникнути на пару днів і не повідомити, де він знаходився, лікуватися від алкоголізму відмовлявся.

Твердження ОСОБА_7 про ОСОБА_3 в частині зникнення останнього підтверджується також новиною із місцевого сайту від серпня 2018 року, за яким рідні та поліція його розшукують.

Закарпатським обласним наркологічним диспансером на вимогу суду надано медичну картку №771 стаціонарного хворого ОСОБА_3 , який проходив стаціонарне лікування в означеному закладі в наркологічному відділенні з 27.09.2007 по 17.10.2007.

Вказана медична документація серед іншого була предметом експертного дослідження в межах виконання КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради ухвали суду від 15.04.2021 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у даній справі.

Висновком судово-психіатричного експерта №89 від 17.06.2021 стверджується, що під час складання заповіту від 24.09.2007 ОСОБА_3 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді алкогольної залежності з ознаками алкогольної енцефалопатії зі змінами особистості, помірними інтелектуально-мнеститичними розладами, вираженими абстинент ними проявами, які ускладнилися судомним нападом та алкогольним психозом з наступним виходом в алкогольний амнеститичний синдром. Психічний розлад у ОСОБА_3 в юридично значущий період був настільки виражений, що позбавляв його здатності при підписанні заповіту 24.09.2007 усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, цілеспрямовано вести свої справи.

При цьому в п. 22 вказаного висновку міститься обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи, що по суті відповідає на питання, поставлене судом на вирішення експертизи в ухвалі від 15.04.2021: «3. Якщо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент складання заповіту 24 вересня 2007 року, посвідченого 24 вересня 2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В. № у спадковому реєстрі 43146116, мав ознаки психічних розладів, то які? Яка їх причини і наслідки?»

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Пунктом 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу.

Згідно з п. 2.5. Наказу Міністерства Юстиції України від 11.11.2011 №3306/5, яким затверджено «Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» при вчиненні нотаріальних дій визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України «Про нотаріат», згідно якої під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Зі змісту обох запотів вбачається, що державний нотаріус при посвідченні заповіту ОСОБА_3 від 15.11.2005 та приватний нотаріус при посвідченні заповіту ОСОБА_3 від 24.09.2007 серед іншого перевірили особу заповідача, встановили його дієздатність. В тексті обох заповітів нотаріуси зазначили, що такий написаний ними зі слів ОСОБА_3 , до підписання останнім такий прочитано вголос заповідачем та власноручно підписаний ним у його (прим. нотаріуса) присутності.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1287 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України тлумачення означеної статті свідчить, що правила такої поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц.

За таких обставин, враховуючи вказаний висновок, в якому досліджена серед іншого медична документація, заведена на ОСОБА_3 , а також наявні в матеріалах справи нотаріально посвідчені заяви знайомих ОСОБА_3 , пояснення позивачки, суд вважає, що в момент складення померлим ОСОБА_3 спірного заповіту від 24.09.2007 останній перебував у такому стані, що не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, суд приходить висновку, що волевиявлення ОСОБА_3 в момент складання заповіту від 24.09.2007 не відповідало його внутрішній волі, що в розумінні ч. 2 ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання такого заповіту недійсним, окрім цього як зазначено вище, ОСОБА_3 в момент підписання заповіту 24.09.2007 не міг усвідомлювати значення своїх дій, та керувати ними, що є підставою для визнання правочину (прим. спірного заповіту) недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно з вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Щодо твердження відповідача про те, що у експертному висновку відсутня відповідь на питання 3 ухвали від 15.04.2021, суд зазначає, що в п. 22 означеного висновку міститься обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи, що по суті відповідає на питання, поставлене судом на вирішення експертизи в ухвалі від 15.04.2021: «3. Якщо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент складання заповіту 24 вересня 2007 року, посвідченого 24 вересня 2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В. № у спадковому реєстрі 43146116, мав ознаки психічних розладів, то які? Яка їх причини і наслідки?»

Щодо інших доводів суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням того, що позивачкою при зверненні до суду з розглядуваним позовом сплачено судовий збір в сумі 768, 40 грн., з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути означену суму з відповідача на користь позивачки.

Ухвалою суду від 28.05.2019 на забезпечення розглядуваного позову було накладено арешт на будинок АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 6 ст. 158 КПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1222-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України, керуючись ст. ст. 81, 133,, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , посвідчений 24.09.2007 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В. за номером у спадковому реєстрі 43146116, бланк ВЕР 622875, номер в реєстрі нотаріальних дій 1730 визнати недійсним.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок,сплаченого нею судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов