Справа № 209/2129/20
Провадження № 2/209/124/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його з ОСОБА_3 в період з 01 листопада 2008 року по 15 липня 2011 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м.; в порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 69/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м.

На обґрунтування позовної заяви позивачем було зазначено, що у період з 28.10.2008 року по 15.07.2011 року він проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу: з 28 жовтня 2008 року по 05 серпня 2009 року на орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ; з 05 серпня 2009 року до 15 липня 2011 року - у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час вони, крім спільного проживання також вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки, купували майно в інтересах сім`ї. Так, 13.06.2009 року він разом з відповідачкою частково за спільні кошти та частково за його особисті кошти вони придбали квартиру загальною площею 86,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на відповідачку. Квартира була придбана за 128947 грн., з яких 50000 грн. (38% вартості квартири) - були його особистою власністю, які він зняв зі свого депозитного рахунку. Інші кошти у розмірі 78947 грн. (62% вартості квартири) були його спільною власністю з відповідачкою, оскільки були набуті у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 28.10.2008 року по 13.06.2009 року. Тому вважає, що йому належить 69% квартири (69/100) (38% +31% (1/2 від спільної сумісної вартості коштів)=69%). На момент купівлі квартири вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. З 15.07.2011 року по 28.11.2013 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До травня 2020 року у них не було жодних конфліктів з приводу володіння та користування квартирою, але пізніше він дізнався, що відповідачка вирішила продати квартиру та розмістила оголошення про продаж квартири на сайті «ОЛХ». Вважає, що такі дії відповідачки є втручанням у його право мирно володіти своїм майном, тому він звернувся до суду за захистом своїх прав з метою встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності.

Ухвалою від 20.07.2020 року було накладено арешт та заборонено відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м.

Ухвалою від 13.08.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 10.09.2020 року було ухвалено перейти до слухання справи в порядку загального позовного провадження.

25.11.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

10.09.2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування відзиву зазначила, що 13.06.2009 року на відповідачку було оформлено право власності на спірну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 до 23.01.2009 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , тому проживати однією сім`єю з позивачем та придбати квартиру за кошти набуті під час такого сумісного проживання, за вимогами ст. 74 СК України, в цей період вона не могла. Тобто, з 28.10.2008 року проживати однією сім`єю з веденням сумісного господарства з позивачем в орендованій квартирі у АДРЕСА_2 відповідач не могла. Щодо наданого позивачем договору підряду № 11/07 від 23.07.2009 року зазначає, що він був укладений після придбання квартири, а підписи сторін у акті відрізняються від підписів у договорі. Договір № 178534 від 08.06.2011 року не може прийматися до уваги, оскільки в ньому не вказана адреса установки пластикових вікон, та він був укладений після купівлі квартири. Крім того, ОСОБА_3 сплачувала завдаток продавцю квартири. Також вказує, що відповідачка для придбання квартири позичала кошти 12.06.2009 року у ОСОБА_9 у розмірі 67000 грн., ОСОБА_10 - 25000 грн. Щодо тверджень позивача про те, що частка позивача у спірній квартирі складає 69 % зазначає, що, виходячи із положень ст. 74 СК України, майно набуте під час спільного проживання чоловіка з жінкою без реєстрації шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності.

23.10.2020 року представником позивача було подано відповідь на відзив, у якій він просив задовольнити позов повністю. На обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що фактично сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство безперервно з 28.10.2008 року по 15.07.2011 року. Щодо отримання грошових коштів у борг, зазначає, що розписки про надання у борг грошових коштів не містять дати та місця їх складання, та взагалі вони викликають сумнів щодо їх достовірності. Також вказує, що позичених коштів було б недостатньо для покупки спірної квартири.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в ньому, наполягав на його задоволенні. Також пояснив суду, що зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вони вирішували питання покупки квартири. Гроші у розмірі 50000 грн. були його особистими, а інші - порівну, тому і висунув вимогу щодо визнання за ним 69/100 частини квартири. Він був присутнім при купівлі-продажу квартири в нотаріальній конторі. Гроші ОСОБА_13 він віддавав особисто у машині у доларах США по курсу за відрахуванням сплаченого завдатку. Квартиру купували з ОСОБА_3 разом з метою спільного проживання і ведення господарства. В цей період вони проживали разом, вели спільне господарство, але ніхто з них у шлюбі не перебував. Він працював в «Укрексімбанк», мав на депозиті 50000 грн., які зняв для придбання квартири, інші кошти в нього були накопиченням заробітної плати. 40000 грн. були накопиченням ОСОБА_3 , які вона давала на покупку квартири. В борг вони кошти ні у кого не брали, кредитів також не оформлювали. 78000 грн. були їх спільні. Він не переймався щодо оформлення квартири на ОСОБА_7 , оскільки у них були серйозні наміри та бажання створити сім`ю.

Представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним обставинам у позовній заяві, просив задовольнити позов та зазначив, що депозит закінчився у лютому 2009 року і позивач їх більше не "ложив" далі, а залишив для покупки квартири.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову та пояснила, що квартира була куплена до шлюбу за гроші її батьків та її куми. Після шлюбу вони з позивачем проживали разом та робили ремонт у спірній квартирі. "Ухаживать" (проявляв увагу, квіти, цукерки, кафе) позивач почав приблизно за 1 місяць до покупки квартири. У них були довірительні відносини. Він знав, що вона збирається купувати квартиру. Відносини у них були дружні, але він "ухаживал". Після розірвання шлюбу вона проживала у зйомній квартирі разом з колишнім чоловіком у м. Дніпро по вул. Тітова до моменту, як вона переїхала на спірну квартиру. Гроші на квартиру їй дала у борг її кума ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_9 у розмірі 92000 грн. У батьків в центрі Кіровограда була 3-кімнатна квартира (4 власники: вона, брат та батьки). ОСОБА_34 вона сказала, що коли батьки продадуть квартиру, вони віддадуть борг. У неї був депозит 7000 доларів США та 1500 євро, це гроші, які були подаровані на перше весілля. Квартира була придбана за 161000 грн., а не за 128000 грн. як вказує позивач. У розписці на завдаток позивач був присутній як свідок, брала його для підтримки. Гроші ОСОБА_13 у розмірі 2000 доларів США в рахунок завдатку давала вона. Коли батьки продали квартиру, ОСОБА_35 приїхали до них додому та батьки віддали їм гроші. ОСОБА_10 передала її матері розписку, яку вона писала. Всі переговори щодо покупки квартири були у сусідки ОСОБА_12 на кухні. При переговорах були присутні вони, вона та позивач. Свідок ОСОБА_15 не була присутня при передачі грошей. ОСОБА_15 була дуже вдячна позивачу за те, що позивач їй колись допоміг купити машину, і вона вважала себе його боржником. Вони працювали в одному банку, та могли бути якісь корпоративні виїзди. У неї є фото з багатьма чоловіками. До Єгипту їздили, перебуваючи у шлюбі. Не пам`ятає поїздки у лютому 2009 року. Після розірвання шлюбу позивач у квартирі не знаходився. Вона поїхала до Києва, а коли приїхала, побачила, що там поміняні замки. Проживати однією сім`єю у спірній квартирі вони почали в грудні 2010 року. Шлюб - липень 2011 року. Про те, що позивач до неї був у Єгипті їй нічого не відомо. За період відносин, вони відпочивали з позивачем. Гроші лежали у " Петрокомерцбанкі ", але на даний момент цього банку в Україні немає. У спірній квартирі вона жила до 2015 року, до від`їзду до м. Києва. У спірній квартирі позивач почав проживати у грудні 2010 року. Квартиру купили 13.06.2009 року. З позивачем почала зустрічатися після покупки квартири. Дружні стосунки з позивачем, більш тісні, виникли після розірвання шлюбу і інтимні відносини у тому числі. З цього моменту і до покупки квартири вони разом не проживали. Вона проживала з першим чоловіком, а позивач проживав у Дніпропетровську зі своїми батьками. За цей період вони з позивачем виїжджали на природу як друзі, за кордон не їздили. Спільний побут і взаємні обов`язки у них з`явились у грудні 2010 року, коли позивач переїхав до квартири. До цього позивач міг приїздити до неї у квартиру не на довго, міг залишитись на півдня, міг ночувати. Позивач з батьками приїжджав до її батьків у вересні 2010 року. Оригінал розписки на 2500 доларів США від ОСОБА_13 , вона віддала ОСОБА_13 при повному розрахунку у нотаріуса, через це в неї є лише копія.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову та пояснила, що ОСОБА_3 була у шлюбі до 23.01.2009 року з іншим чоловіком, тому з позивачем до 23.01.2009 року не могла проживати. ОСОБА_3 мала симпатію до позивача, вони працювали разом та були друзями. І саме як друга, ОСОБА_3 просила позивача бути присутнім при покупці нею квартири. Разом з позивачем вони не проживали. Вони підтримували дружні стосунки, які у 2011 році переросли у відносини. На зйомній квартирі вони разом не проживали, спільного господарства вони не вели. Чи була відповідачка на зйомних квартирах вона не знає. Квартира була придбана нею за позичені кошти у друзів та родичів, інші кошти були її. Зі слів відповідача, позивач нічого їй не давав, так як він був лише другом.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що у квітні 2008 року відповідач, яка є її донькою, переїхала жити до м. Дніпропетровська разом з першим чоловіком. У січні 2009 року їх шлюб був розірваний, але ОСОБА_3 продовжувала проживати у квартирі колишнього чоловіка. Вони вирішили продати квартиру у м. Кіровограді та купити їй квартиру у м. Дніпропетровську чи Дніпродзержинську. Коли постало питання покупки квартири, так як у них на квартирі жили квартиранти і вони не могли її продати, ОСОБА_3 взяла у борг гроші у її кумів: ОСОБА_10 та ОСОБА_22 . Вона брала близько 100000 грн. (13000 доларів США). Потім у червні 2009 року ОСОБА_3 купила квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Вона з чоловіком клеїли шпалери, привезли деякі меблі і ОСОБА_3 там почала проживати після того, як виселились старі жильці. Приблизно на початку осені 2010 року ОСОБА_3 привезла до них додому ОСОБА_1 з батьками свататись. До цього вона позивача не бачила і нічого не чула про нього. У липні 2011 року ОСОБА_3 з ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. У лютому 2011 року вони продали свою квартиру за 50000 доларів США, віддали борг ОСОБА_25 і близько 20000 доларів США віддали на ремонт ОСОБА_3 . Дочка почала жити з позивачем після того, як вони приїздили з батьками ОСОБА_1 . По вул. Тітова у м. Дніпропетровську ОСОБА_3 проживала до покупки квартири у м. Дніпродзержинську. Їй відомо із розписки, що ОСОБА_1 був присутній при дачі авансу за квартиру, як свідок. Після того, як позивач 28.11.2012 року вдарив ОСОБА_3 , забрав телефон та зачинив у квартирі, вони забрали її з дитиною. Вона жила у них і тоді «подала на аліменти». ОСОБА_3 почала працювати 01.07.2013 року і проживала у спірній квартирі до кінця 2015 року, а ОСОБА_1 проживав у м. Дніпро.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні пояснила, що вперше побачила позивача та відповідача разом у лютому 2009 року у ОСОБА_12 , з якою вона спілкується щодня. Вони були у неї у гостях та обговорювали покупку квартири з ОСОБА_13 . Вона зрозуміла що сторони були подружньою парою. Вони казали, що знімають квартиру у м. Дніпро та хотіли б купити квартиру. Вона бачила їх декілька разів разом. Після покупки квартири, вони проживали на спірній квартирі разом. Вона була присутня, коли ОСОБА_27 передавав гроші ОСОБА_13 , а ОСОБА_3 була поручителем. ОСОБА_12 також була присутньою. Передавали долари, скільки не знає.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засідання пояснила, що у січні-лютому 2009 року познайомилась зі сторонами, які приходили купувати квартиру її сусідки - ОСОБА_13 . Познайомилась вже з ними після покупки квартири, спілкувались як сусіди. У квартирі, після її покупки, проживали ОСОБА_27 та ОСОБА_3 . Вони одразу почали проживати та робити ремонт. По питанням ремонту приходив ОСОБА_27 . Скільки вони жили не пам`ятає, пам`ятає, що у них народилась дитина. Сам процес покупки квартири вона не бачила.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надала пояснення, що 12.06.2009 року вона разом зі своїм чоловіком передали 92000 грн. ОСОБА_29 у м. Дніпропетровську для придбання квартири. Кошти повертала мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кіровограді. Коли вона з чоловіком приїхали до ОСОБА_3 з грошима на вул. Тітова у м. Дніпро , її чоловіка не було. На той момент вона позивача не знала, з ним вона познайомилась набагато пізніше, але коли точно не пам`ятає. Вони приїжджали в квартиру у м. Дніпродзержинську, позивач там був, але чи проживав не знає. Іноді ОСОБА_3 була одна на квартирі.

14.09.2021 року представником відповідача було заявлено клопотання про відшкодування витрат на залучення свідків у розмірі 2016,51 грн.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач розірвала шлюб з ОСОБА_8 23.01.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 249).

13.06.2009 року ОСОБА_3 купила квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_31 та ОСОБА_32 . Вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 29), копією витягу про реєстрацію права власності, копією витягу з державного реєстру правочинів, копією технічного паспорту на квартиру, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 30, 31, 32-33, 34).

На купівлю спірної квартири ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 67000 грн., від ОСОБА_10 - 25000 грн., що підтверджується оригіналами боргових розписок, заявами на видачу готівки, довідками по рахунку (т.2 а.с. 25-30).

Проживати однією сім`єю сторони почали з грудня 2010 року, що в судовому засіданні визнала відповідач і не спростовано позивачем будь-якими доказами.

Сторони 15.07.2011 року зареєстрували шлюб, від якого мають сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 11, 12).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами 15.03.2023 року був розірваний (т. 1 а.с. 14, 13).

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (частина перша статті 36 СК України).

Разом з тим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною 2 ст. 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу «Право спільної сумісної власності подружжя».

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Постановою Верховного Суду від 10.06.2021 року у справі № 404/2332/15 (провадження № 61-6670св19) визначено, що «…до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї…»

Суд також враховує, що згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року, реєстр. № 72269217, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що не приймає у якості доказу факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу копію договору оренди приміщення № б/н від 28.10.2008 року (т. 1 а.с. 21-24), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_33 та позивачем, оскільки договір укладався від імені позивача та не підтверджує факту проживання відповідача за вказаною адресою.

Суд не приймає надані позивачем у якості доказів спільного проживання копії договору підряду № 11/07 від 23.07.2009 року, договору № 178534 від 08.06.2011 року, (т. 1 а. с. 37, 39-41), оскільки з вказаних документів не вбачається відомостей щодо адреси, за якою здійснювались ремонтні роботи та установка пластикових вікон, Договір на встановлення вікон взагалі датований 08.06.2011 роком. В договорі підряду № 11/07 від 23.07.2009 року позивач вказує місце свого проживання: АДРЕСА_5 . У акті виконаних робіт по демонтажу системи центрального опалення та монтажу системи індивідуального опалення за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 38), який був наданий позивачем, не зазначено дати проведення таких робіт.

Суд не приймає як доказ по данній справі надані позивачем квітанції про сплату коштів за утримання спірної квартири (т. 1 а.с. 47-142), оскільки вказані платежі були здійснення починаючи з 2015 року та ніяким чином не підтверджують факт спільного проживання сторін однією сім`єю на момент покипки спірної квартири.

Суд критично ставиться до наданої позивачем довідки № 12 від 08.07.2020 року, відповідно до якої було вказано, що він, будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_5 , з 05.08.2009 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, незрозуміло, як голова об`єднанням власників багатоквартирного дому «ПЕРЕМОГА 25» (т. 1 а.с. 43), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , може давати справку про місце проживання особи за іншою адресою, та незрозумілє джерело таких відомостей.

Щодо наданих позивачем фотографій (т. 1 а.с. 25-28) та копію заявки на відпочинок у Єгипті (т. 2 а.с. 41), суд зазначає, що не може прийняти їх у якості доказу фактичного проживання сторін без реєстрації шлюбу, оскільки фотографії спільного відпочинку та спільний відпочинок не свідчать про наявність між сторонами спільного побуту, взаємних прав та обов`язків сторін та факт спільного проживання сторін на момент покупки спірної квартири. Фотографії, надані позивачем, взагалі не мають дати фотографування.

Також факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підтвердили допитані у якості свідків сусіди, а саме свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_28 , які зазначили, що вважали сторін однією сім`єю. В той же час останні пояснили, що до моменту покупки спірної квартири вони бачили сторін разомодин або декілька разів при оформленні договору купівлі продажу. Жоден з вказаних свідків не підтвердив факту того, що сторони проживали разом, вели спільне господарство, спільний бюджет. Тому суд не може прийняти у якості доказів припущення свідків щодо спільного проживання сторін на час придбання спірної квартири.

Суд також не приймає твердження позивача про спільне проживання з відповідачем у період з 01.11.2008 року по 15.07.2011 року, оскільки відповідач, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , який був розірваний 23.01.2009 року.

Відповідно до пояснень відповідача, які підтвердились показами свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , вона придбала спірну квартиру, взявши гроші в борг, на підтвердження чого були надані боргові розписки та договір-купівлі продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.2009 року, спірна квартира була придбана ОСОБА_3 на своє ім`я до реєстрації шлюбу з позивачем, за кошти, які вона отримала у борг та за власні кошти.

Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на момент покупки відповідачкою спірної квартири. Відповідач надала достатньо доказів, які містяться у матеріалах справи та були підтвердженні поясненнями свідків, для доведення факту придбання спірної квартири за особисті кошти до реєстрації шлюбу з позивачем та до моменту їх фактичного спільного проживання однією сім`єю.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові - судові витрати покладаються на позивача.

Щодо клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на залучення свідків, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Вказана норма не передбачає витрати на явку відповідача в судове засідання.

Частиною 1 ст. 139 ЦПК України визначено, що свідку у зв`язку з викликом до суду відшкодовуються витрати, що пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та наймом житла, а також виплачується компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Представником відповідача було надано копії залізничних квитків (т. 2 а.с. 77-82), але доказів того, що саме відповідач сплатила кошти за оплату квитків надано не було, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 76, 139, 141, 158, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ), про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 23 вересня 2021 року.

Суддя К.Л. Шендрик