Справа № 473/2474/21
РІШЕННЯ

іменем України

(ДОДАТКОВЕ)

"17" грудня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська заяву представника відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича - адвоката Щербакової Анни Олександрівни щодо судових витрат на правову допомогу в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог АТ «Райффайзен банк» про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів недійсним

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.12.2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог АТ «Райффайзен банк» про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів недійсним - відмовлено.

Представником відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича - адвокатом Щербаковою А.О. - до винесення рішення у справі зроблено заяву (а.с. 45, том 2) про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України.

В судове засідання представники учасників справи не з`явилися, від представника позивача по справі ОСОБА_1 - адвоката Лукіянчина І.П. - надійшла заява про зменшення розміру витрат на правову правничу допомогу через необґрунтоване включення до них послуг, які не відносяться до правової правничої допомоги.

Враховуючи неявку учасників справи, суд розглянув питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 270 ч.4 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

При прийнятті рішення 10.12.2021 року судом не здійснено розподіл судових витрат.

Щодо понесення судових витрат приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитром Олександровичем, його представником - адвокатом Щербаковою А.О. заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та надано докази на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України.

Представником відповідача приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича - адвокатом Щербаковою А.О. - надані докази понесення відповідачем судових витрат на правову допомогу в сумі 3845 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №34 від 10.12.2021 року про оплату правничої допомоги згідно Договору про надання правової допомоги від 10.02.2021 року з зазначенням обсягу наданих послуг згідно акту про надання послуги - правової допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень ЦПК України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи надані представником відповідача документи, судом встановлено, що згідно Договору про надання правничої допомоги від 01.02.2021 року сторони домовились, що плата за надані адвокатом послуги встановлюється відповідно до виставлених останнім актів наданих послуг.

Відповідно до акту наданих послуг від 10.12.2021 року загальна вартість наданих адвокатом послуг складає 3845 грн. згідно переліку наданих послуг.

Як слідує із вказаного акту:

- відправка учасникам справи підготовленого відзиву до позовної заяви та доданих до нього документів на паперових копіях не потребує наявності юридичних знань та може бути виконано будь-яким з співробітників юридичної особи, а відтак, включення даної послуги до витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим;

- складання попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи відповідач, то цю вимогу законодавець висуває не до відповідача, а до позивача при подачі позовної заяви (ст.175 ч.3 п.9 ЦПК України), а відтак включення даної послуги до витрат на професійну правничу допомогу також є необґрунтованим;

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а відтак суд вважає визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений до 3349,35 грн.

Таким чином, понесені відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3349,35 грн підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок позивача.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 270 ЦПК України.

Суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент номер НОМЕР_1 ) на користь Куліченка Дмитра Олександровича судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3349,35 гривень (три тисячі триста сорок дев`ять гривень тридцять п`ять коп.).

Додаткове рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу виготовлення рішення суду в повному обсязі.

Суддя Старжинська О.Є.