Провадження №: 2/755/8233/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву відповідача про закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю та залишення без розгляду позовної заяви в частині розірвання шлюбу в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю.

24.11.2021 року до суду надійшла заява відповідача, у якій останній просить закрити провадження у справі в частині вимог про визначення місця проживання дітей та залишити без розгляду позовну заяву в частині розірвання шлюбу.

Вимоги заяви мотивовано тим, що у жовтні 2021 року сторони у справі прийшли до спільного рішення про припинення шлюбних відносин, тому ОСОБА_4 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою про розірвання шлюбу і відповідній цивільній справі присвоєний номер 227/4518/21. Позивач вказує, що як на момент відкриття провадження у справі №755/17677/2, так і на момент звернення до суду з цією заявою, спір між сторонами про визначення місця проживання дітей відсутній, що зокрема підтверджується і змістом позовної заяви про розірвання шлюбу поданої до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, де вказано, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з матір`ю, спори щодо виховання дітей, їх місця проживання та спільного утримання дітей відсутні. Відсутність спору виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

В підготовчому засіданні представник відповідача підтримав вимоги заяви з підстав викладених у ній та просить заяву задовольнити посилаючись на те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, а відповідач навіть звертався до органу опіки та піклування із заявою про те, що не заперечує стосовно проживання дітей з матір`ю і з цього приводу спір між батьками відсутній. В іншому суду відповідач звернувся із позовом про розірвання шлюбу і навіть у тому позові вказував, що спір стосовно визначення місця проживання дітей відсутній.

Представник позивача в підготовчому засіданні заперечує проти задоволення заяви сторони позивача посилаючись на те, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, тож відсутні підстави для залишення без розгляду позовних вимог про розірвання шлюбу у цій справі. Також представник заперечує проти закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей посилаючись на те, що в даному випадку може бути визнання позовних вимог, а не закриття провадження у справі. Якщо б з цього приводу спір був відсутній, то позивачка не зверталась би з таким позовом до суду, і на думку представника, така позиція сторони відповідача є спробою уникнення судового розгляду питання визначенням місця проживання дітей та уникнення наявності остаточного рішення суду з цього питання.

Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши заяву відповідача про закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю та залишення без розгляду позовної заяви в частині розірвання шлюбу і додатки до неї, вислухавши думку учасників підготовчого провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Поряд із цим, суд з метою перевірки наданої відповідачем інформації про його звернення до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом про розірвання шлюбу, шляхом використання повного доступу, ознайомився із даними Єдиного державного реєстру судових рішень та встановив, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі №227/4518/21 від 22.11.2021 року відмовлено у відкриття провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

За таких обставин, підстави для залишення без розгляду позовних вимог про розірвання шлюбу відсутні і в цій частині заява відповідача не підлягає до задоволення.

Стосовно закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд дійшов висновку про відсутність належних підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору, як на цьому наголошує сторона відповідача, з огляду на наступне.

Під предметом спору розуміється певна матеріально/не матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правом розпоряджатися предметом спору наділено лише позивача (ч.ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України), при цьому позивач не заявляв клопотання про відмову від позову чи закриття провадження з підстав відсутності предмета спору, а навпаки представник позивача наполягає на вирішенні позовних вимог по суті та не визнає відсутності у справі предмету спору.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, при наявності в провадженні суду спору про право, від розгляду якого позивач не відмовився, за результатами його вирішення суд повинен ухвалити рішення по суті спору, натомість закриття провадження у справі призводить до позбавлення позивача права повторного звернення до суду за захистом (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Слід зазначити, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України можна дійти висновку, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У справі «Bellet v. France», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення прав особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відсутність предмету спору не може ставитися в залежність від можливості самостійно врегулювати спір сторонами, а може бути пов`язане виключно з діями, які вже свідчать про врегулювання всіх спірних питань (Постанова Верховного Суду, справа № 404/251/17 від 03 травня 2018 року).

З огляду на все вище викладене, діючи в якнайкращих інтересах дітей в умовах поставленого питання про розірвання шлюбу між батьками, суд дійшов висновку, що підстави для закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей відсутні і справа має бути вирішена по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 256, 257, 259-261, 353, 355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю та залишення без розгляду позовної заяви в частині розірвання шлюбу в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складений 13.12.2021 року.

Суддя -