Справа № 2-4291/11
Провадження № 22-ц/4806/1481/21
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

22 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року у складі судді Лемак О.В., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На обгрунтування пропуску строку ОСОБА_1 зазначає, що про існування оскаржуваної ухвали від 08 жовтня 2020 року йому стало відомо 05 жовтня 2021 року від приватного виконавця Роман Р.М.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року цивільну справу №2-4291/11 витребувано із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року залишено без руху, а вказані ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними.

Апелянту було надано строк на протязі десяти днів з дня отримання ухвали для подачі до Закарпатського апеляційного суду заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

На виконання даної ухвали, до Закарпатського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій апелянт, крім зазначених раніше обставин, вказує інші обставини поважності причин пропуску строку.

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає наступне: «В ухвалі від 26.10.2021 року не наведено жодного доказу, який би свідчив про обізнаність апелянта з оскаржуваною ухвалою від 08 жовтня 2020 року раніше 05 жовтня 2021 року. Саме по собі знання про судовий розгляд не свідчить про обізнаність з оскаржуваною ухвалою, оскільки на протязі тривалого часу заявник вправі був очікувати про врахування судом першої інстанції його заперечення проти заяви та відповідно відмову у задоволенні заяви, а в подальшому апеляційного оскарження ухвали саме заявником ТОВ ФК «Укрфінансгруп»

Наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, адже пропуск строку на апеляційне оскарження не є виправданим, виходячи з наступного.

Відповідно ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2020 року постановлено ухвалу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа за відсутності сторін.

Посилання апелянта на те, що про існування оскаржуваної ухвали від 08 жовтня 2020 року йому стало відомо 05 жовтня 2021 року від приватного виконавця Роман Р.М., не можуть бути поважними, оскільки з матеріалів справи слідує, що 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 подавав до суду першої інстанції заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тобто, ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність судового провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, відтак мав можливість вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, в тому числі про результат розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та своєчасно використати своє процесуальне право на апеляційне оскарження ухвали.

Посилання апелянта на те, що саме по собі знання про судовий розгляд не свідчить про обізнаність з оскаржуваною ухвалою, оскільки на протязі тривалого часу заявник вправі був очікувати про врахування судом першої інстанції його заперечення проти заяви та відповідно відмову у задоволенні заяви не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року оприлюднено 30 жовтня 2020 року, який є загальнодоступний для всіх учасників справи.

Апелянт знаючи про наявність судового провадження мав можливість також скористатись загальнодоступними відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ознайомитись з ухвалою суду і своєчасно подати апеляційну скаргу.

Однак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав лише 06 жовтня 2021 року, тобто майже через рік після її постановлення.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок учасників справи, добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник справи розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ч. 4, ст. 13 ч. 3 ЦПК України).

Таким чином, учасники процесу, маючи беззаперечне право на апеляційний перегляд справи (ст. 129 ч. 2 п. 8 Конституції України, ст. 2 ч. 3 п. 8, ст.ст. 17, 352 ЦПК України), реалізують це право на власний розсуд і зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, дотримуватися строків, порядку і процедури апеляційного оскарження судового рішення.

Так, поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року," «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Наведені доводи апелянта не є об`єктивно непереборними обставинами чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а за своєю суттю є суб`єктивними обставинами та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, як поважні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження рішення.

Згідно ч. 4 ст.357, п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на те, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку є неповажними, відтак слід застосувати положення п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, відповідно до якого суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст.357, 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року, у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий

Судді