ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1794/20 Номер провадження 22-ц/814/67/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді : Одринської Т.В.

суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.

за участю секретаря судових засідань Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно,

за апеляційною скаргою Голови Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" В.В. Панченка

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно за відповідачами.

Позов обґрунтував тим, що 21 травня 2018 року позивач став власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до «Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби». Вказана квартира перебуває у спільній частковій власності позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , по 1/3 частині кожному. Маючи у власності 1/3 частку спільної квартири, позивач не може користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, оскільки частки співвласників цієї квартири не можуть бути виділені в натурі, так як вона є неподільною. Порядок спільного користування квартирою, також, не може бути встановлений із-за невеликого розміру як спільної квартири, так і розміру частки позивача.

Зазначає, що між сторонами, в добровільному порядку, не досягнуто згоди про спільне користування квартирою або сумісну сплату відповідачами грошової компенсації вартості частки позивача в квартирі.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів, компенсацію вартості частки належної йому 1/3 частини квартири, виходячи з ринкової вартості у розмірі 75400 грн; припинити право власності позивача на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , з дня отримання позивачем компенсації в повному обсязі та визнати з цієї дати за відповідачами право власності на 1/3 частину вказаної квартири, що відповідатиме розміру сплаченої кожним із них долі від загального розміру грошової компенсації.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2020 року у задоволенні позову Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що виплата компенсації становить для відповідачів надмірний тягар, виходячи з засад добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду Голова Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" В.В. Панченко подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що визначення ринкової вартості частки квартири не повинно бути предметом саме висновку експерта. Вважає, що надана інформаційна довідка, щодо ринкової вартості нерухомого майна № 3/10-04 від 10.04.2020 року, є належним доказом вартості його частки у спільному майні.

Зазначає, що відповідачі не надали суду відзиву на позовну заяву, не надали жодного доказу існування обставин неспроможності виплати компенсації за частку квартири, належну позивачу. Вказує на недоведеність висновків суду, щодо неспроможності інших співвласників виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно.

Відповідно до ухвали суду до участі в справі була залучена в якості відповідача ОСОБА_2 , як спадкоємиця майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 березня 2018 року благодійна організація «Міжнародний благодійний фонд» Небайдужа Україна» стала власником конфіскованого майна, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 травня 2018 року.

Згідно копії листа №15/B-1 від 04 квітня 2018 року позивач звертався до відповідачів для вирішення питання в добровільному порядку дійти згоди щодо викупу у співвласників або ними у Фонду 1/3 частки квартири.

Відповідно до копії інформаційної довідки про ринкову вартість нерухомого майна №3/10-04 від 10.04.2020 року, станом на 10 квітня 2020 року, вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 становить 75400 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи позицію викладену в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, прийшов до висновку, що виплата компенсації у розмірі 75 400 грн, становить для відповідачів надмірний тягар та стягнення з відповідачів такої компенсації може призвести до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення законних прав відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної норми права у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Судом встановлено, що у даній справі відсутній експертний висновок, щодо дійсної вартості майна, належного позивачу, станом на час розгляду справи судом.

Доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги інформаційну довідку щодо ринкової вартості нерухомого майна, колегією суддів до уваги не береться, оскільки надана позивачем довідка не є належним доказом для встановлення дійсної вартості майна на час розгляду судом справи, оскільки складена ФОП ОСОБА_4 , про ринкову вартість майна до розгляду справи по суті. На час розгляду справ судом першої інстанції, були відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_4 має відповідний сертифікат та наділений повноваженнями, як кваліфікований оцінювач.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не вирішив питання про призначення у справі експертизи, або виклику в судове засідання оцінювача для з`ясування обставин справи є неспроможними, оскільки, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки, сторонами у справі, клопотання про призначення у справі експертизи, або виклику в судове засідання оцінювача для з`ясування обставин справи не заявлялися, то відповідно, вказані питання судом не вирішувалися.

Крім того, суду не було надано доказів того, що відповідачі мають можливість сплачувати компенсацію за належну позивачу 1/3 частину квартири.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виходячи з технічних характеристик спірної квартири, виділити належну позивачу частку квартири в натурі не є можливим. Проте, стягнення з відповідачів суми компенсації може призвести до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення законних прав відповідачів, оскільки розмір компенсації становить для відповідачів надмірний тягар.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Голови Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" В.В. Панченка залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.12.2021.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

Г.Л. Карпушин