Провадження № 2/369/2054/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12.11.2021 року м. Київ

Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участі секретаря: Миголь А.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1

за участю відповідача: ОСОБА_2

за участю відповідача: ОСОБА_3

за участю представника відповідача: ОСОБА_4

за участю представника відповідача: ОСОБА_5

за участю третьої особи: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її громадянський чоловік - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть від 27.04.2018 р., видане Виконавчим комітетом Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки з місця проживання сім`ї та приписки, ОСОБА_7 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 був зареєстрований по даній адресі з 19.02.2004 року. Разом з ним зареєстрований за даною адресою ОСОБА_6 з 19.01.2010 року. Дана довідка підписана та завірена ОСОБА_8 .

Підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки є також довідка від 27.08.2018 р за № 307, видана виконкомом Музичанської сільської ради Києво-Святошинскього району Київської області про те, що ОСОБА_7 , 1962 р.н., постійно проживав разом з ОСОБА_1 , 1969 р.н. з 2005 року по день його смерті та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спочатку позивач з ОСОБА_7 разом знімали квартиру. Потім попросилися в колгоспі, щоб їм дали гуртожиток, так як його дім знаходився в аварійному стані і потребував ремонту, а його донька ОСОБА_3 відмовилась батька пустити до себе проживати..

Свого чоловіка, ОСОБА_7 , позивач похоронила сама за власний рахунок, підтвердженням є довідка за № 343 від 17.05.2018 р, видана виконкомом Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської обл.

Доньки відмовились його хоронити і давати кошти на поховання.

Проте похоронні гроші позивач не отримувала, так як не отримувала і останню його заробітню плату.

Для ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_7 був лишнім. Вони його постійно били. На початку 2005 року вони його так побили, що він потрапив до реанімації та був на лікарняному. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 жодного разу там його не провідали і ніяким чином не допомагали одужати. Підтвердити дану інформацію може рідна сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_9 .

Була написана заява до міліції, проте їх так і не було покарано.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і далі продовжували над ним знущатися. Поломали ноги, щоб відписав хату. Вони казали: «Живи в гуртожитку, а нам віддай хату».

Померлий постійно ходив в синяках.

14.02.2014 року, коли ми, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проживали у гуртожитку, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 скинули ОСОБА_7 з другого поверху гуртожитка по сходах. В результаті даного енциденту постраждав ОСОБА_10 , який в той час піднімався по сходах, а на нього впав ОСОБА_7 . В результаті даного падіння ОСОБА_11 також зазнав травм, але завдяки йому ОСОБА_7 залишився живим. В лікарню в той час по цьому випадку приїздила поліція.

Після даного випадку ОСОБА_12 сам не міг ходити довгий час, був на лікарняному. Позивач з братом забрали його додому і дома його лічили. Він не міг ходити, сам їсти, я, ОСОБА_1 кормила його з ложки.

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.01.2003 р. ОСОБА_7 є власником 1/2 (одна друга) частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на нерухоме майно за вищевказаною адресою.

Заповіт спадкодавцем складено не було.

Згідно з ч.І ст. 1218 ЦКУ, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно до п.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадщину я приймаю. Підтвердженням даного факту є Заява про прийняття спадщини від 18.05.2018 р. зареєстрована в реєстрі за № 1488 і посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. (Додаток № 9).

31.05.2018 р, ОСОБА_1 , звернулася с Заявою про відкриття спадкової справи та видачею свідоцтва про право на спадщину за законом до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори.

На підставі заяви в Києво-Святошинський районній державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 317/2018 після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім позивача спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його мати - ОСОБА_13 , яка померла в 2020 році, та його дочка - ОСОБА_3 . Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 написала також ОСОБА_14 та ОСОБА_6 .

За життя крім ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ніхто з родичів не допомагав, ні матеріально, ні фізично. Мало того, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знущалися над ОСОБА_7 , забирали його гроші, про що можуть підтвердити свідки.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неодноразово били ОСОБА_7 , він потім знаходився на лікарняному і ОСОБА_1 , його лікувала і вихажувала. А доньки ніяким чином не допомагали, ні ліками, ні піклуванням. В 2005-2006 р. ОСОБА_7 була написана заява до міліції, яку ніхто не став розглядати.

За період з 2005 по 27.03.2018 року ОСОБА_7 декілька раз звертався до лікаря-травматолога Боярської центральної районної поліклініки, відповідно до записів з медичної книжки ОСОБА_7 , а саме 13.12.2010р., 14.12.2010р., 17.12.2010р, 23.12.2010р,29.12.2010року.

Тому позивач просила суд усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від права на спадкування після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 24.11.2020 року відкрито провадження по даній справі.

Відповідачами було подано до суду відзив, згідно якого вони просили відмовити у вимогах позову.

Ухвалою суду від 23.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила їх задоволити.

Відповідачі та їх представники проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_6 по суті спору надав пояснення в судовому засіданні та підтримав вимоги позову.

Третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора надіслала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 .

Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 317/2018 до майна померлого ОСОБА_7 .

Спадщину після померлого ОСОБА_7 прийняла ОСОБА_1 згідно із заявою поданою до нотаріальної контори від 12 червня 2018 року.

Також спадщину після померлого прийняли його доньки ОСОБА_3 (згідно заяви від 19.06.2018 року), ОСОБА_14 (згідно заяви від 21.09.2018 року).

До нотаріуса була подана заява про прийняття спадщини від ОСОБА_6 що зареєстрована 20.09.2018 року за вх. № 1346., а також 21.09.2018 року до нотаріуса надійшла заява від ОСОБА_13 про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_7 .

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Статтею 1263 ЦК України визначено, що спадкоємцями третьої черги є рідні дядько та тітка спадкодавця, тобто рідні (повно рідні або неповно рідні) брати та сестри батьків спадкодавця. Племінники не належать до спадкоємців за законом черги, а спадкують за правом представлення, рівно як і діти рідного дядька та тітка спадкодавця, тобто двоюрідні брати та сестри спадкодавця.

Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (ч. ст. 1259 ЦК України).

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (ч. 1 ст. 1224 ЦК України)/

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.03.2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

До того ж, системне тлумачення положень ст. ст. 1258, 1259 ЦК України та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.09.2018 року у справі № 743/126/17 (провадження № 61-14362св18) зроблено висновок по застосуванню ч. 2 ст. 1259 ЦК України і вказано, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Разом з тим, позивачем не було надано належних та допустимих доказів того що вона є спадкоємицею відповідної черги після смерті ОСОБА_7 .

В зареєстрованому шлюбі позивач з померлим не перебувала.

Рішень про встановлення факту що позивач ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, надано не було.

Також позивач доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження наявності умов, передбачених ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, не надала, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.Я. Волчко