ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 639/560/21

провадження № 22-ц/818/6343/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Харківська міська рада про визнання факту прийняття спадщини за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Баркової Н.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 17 вересня 2021 року), -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання факту прийняття спадщини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Харківська міська рада.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що заява про визнання факту прийняття спадщини не містить спору про право, оскільки ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , в тому числі і 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Матвєєво- Курганського нотаріального округу Ростовської області Російської Федерації Розіним Дмитром Борисовичем. Наразі встановлення факту прийняття спадщини в частині майна, яке знаходиться на території України, має юридичне значення та сприяє реалізації права власності спадкоємця.

Харківська міська рада надала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 , а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи судом встановлено наявність спору про право на нерухоме майно, що належало на праві приватної власності спадкодавцю, тому заява ОСОБА_1 про визнання факту прийняття спадщини підлягає залишенню без розгляду з роз`ясненням заявнику її права подати позов на загальних підставах.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

За правилами ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації (а.с.6).

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сел. Матвєєв Курган, Матвєєво-Курганського району Ростовської області Російської Федерації, ОСОБА_1 є спадкоємицею усього майна, яке належить спадкодавцю на день її смерті, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося (а.с.10).

ОСОБА_7 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сел. Матвєєв Курган, Матвєєво-Курганського району Ростовської області Російської Федерації нотаріусом Матвєєво-Курганського нотаріального округу Ростовської області Російської Федерації Розіним Дмитром Борисовичем видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Заявником надано копію договору дарування частини квартири від 04 листопада 2002 року, з якого убачається, що ОСОБА_7 належить 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Як на підставу заявлених вимог, представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 посилався на те, що частина спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , спадкоємицею якого є ОСОБА_1 , знаходиться на території України. Тому спадкування нерухомого майна регулюються правом держави, на території якої знаходиться це майно. Встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 є таким, що має юридичне значення та сприяє реалізації встановлення права власності, який передбачений статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з цим, заявник просив суд в порядку окремого провадження визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_1 в повному обсязі, а саме: 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Натомість Харківська міська рада заперечує проти заявлених вимог; зазначає, що матеріали справи не містять документальне підтвердження факту смерті ОСОБА_7 , не встановлена дійсність заповіту. Крім того не доведено наявність права на спадкування у інших осіб, а також відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в розумінні вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо спадкування спірного майна містять ознаку іноземного елементу, а тому зазначені правовідносини регулюються із застосуванням Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням положень ст. ст. 71, 72 цього Закону, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Статтею 71 зазначеного Закону встановлено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Розділом V Закону України «Про міжнародне приватне право» врегульовані колізійні норми речового права, зокрема закон «місця знаходження речі» (ст. ст. 38, 39) передбачає, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало на момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

У ст. 40 цього Закону міститься імперативний припис, відповідно до якого право власності або інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.

Враховуючи, що спадщина після померлої ОСОБА_7 містить нерухоме майно, яке знаходиться та зареєстроване на території України, спадкування даного майна регулюється законодавством України.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При цьому частиною статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину, яке видано ОСОБА_1 18 липня 2019 року нотаріусом Матвєєво-Курганського нотаріального округу Ростовської області Російської Федерації Розіним Дмитром Борисовичем, убачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Заява про визнання факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 подана через сім років з дня відкриття спадщини.

З урахуванням того, що встановлення факту прийняття спадщини необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є підстави для висновку про наявність спору про право, зокрема між ОСОБА_1 та органом місцевого самоврядування, який підлягає вирішенню у позовному провадженні.

Висновок суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи судом встановлено наявність спору про право на нерухоме майно, що належало на праві приватної власності спадкодавцю, тому заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 15.12.2021 року.