Провадження №2/760/3397/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.,
при секретарі - Омелько Г.Т.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .
Поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 , проживають відповідачі.
05.06.2018 квартиру позивача було затоплено відповідачами, про що було складено акт комісії про залиття, яким було встановлено, що залиття квартири позивача сталося через протікання колонки в кв. АДРЕСА_3 . Як зазначає позивач, йому було завдано значної майнової шкоди, у внаслідок чого квартира потребує поточного ремонту, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів на його користь суму матеріальної шкоди, заподіяної майну у результаті затоплення квартири - у розмірі 30 504,00 грн., витрати на проведення експертної оцінки вартості відновлювального ремонту квартири - у розмірі 2 200,00 грн., суму моральної шкоди - у розмірі 5 000 грн., судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 07.09.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 09.04.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 09.09.2019 витребувано від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію кому на праві власності та в яких частках належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а також надати документи, що підтверджують право власності осіб на вказану квартиру.
Ухвалою суду від 09.09.2019 залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 29.05.2020 залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 .
Представник позивача у судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої, просить позов задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надали.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, який не заперечував проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири від 09.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстровано в реєстрі за № 7701.
Відповідач ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується Реєстром територіальної громади м. Києва №7504530 від 09.09.2019.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8216, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. вбачається, що ОСОБА_2 володіє 1/3 частиною квартири АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 володіє 2/3 частини квартири
АДРЕСА_2 розташована поверхом вище від квартири позивача у справі, що вбачається з позовної заяви та доданих документів.
Згідно з актом комісії, затвердженим начальником ЖЕТ № 905 від 05.06.2018 квартиру позивача було затоплено. Затоплення відбулося згідно запису АВР -2 Солом`янського району, через протікання колонки в кв. АДРЕСА_3 .
Згідно висновку про вартість відновлюваного ремонту після затоплення від 03.08.2018, складеного експертно-технічним центром «Статус», вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), які необхідно провести для усунення пошкоджень, які виникли внаслідок залиття в квартирі АДРЕСА_1 , становить 30 504,00 грн., за проведення зазначеного дослідження позивачем понесено витрати у розмірі 2 200 грн., що підтверджується копією квитанції прибуткового касового ордера № 8/01 від 05.08.2018.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача про факт залиття квартири.
Позивач звертаючись до суду з позовом просить стягнути суму заподіяної шкоди з відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на що суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди", що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує.
Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідати за позовними вимогами повинні власники квартири, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до часток у праві власності.
Що стосується позовних вимог до ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав для їх задоволення.
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суду виходить з наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за N 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.
Позивачем зазначено, що діями відповідачів позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, які вона оцінює у розмірі 5 000 грн.
Суд вважає доводи позивача щодо підстав стягнення моральної шкоди обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 704,80 гривень у відповідності до розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., суд виходить з такого.
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі - ОСОБА_5 і факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги від 29.08.2018, квитанцією серії ААБ № 301802 від 29.08.2018 на суму 3 000 грн.
За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачами не подавався відзив на позов та не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також не зазначено про необґрунтованість чи неспівмірність вказаних витрат.
З огляду на зазначене, суд вважає заявлену позивачем до стягнення суму судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3 000,00 грн. обґрунтованою, у зв`язку із чим на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню сума вказаних витрат у повному обсязі у відповідності до розміру задоволених позовних вимог..
Керуючись ст. ст. 12, 81, 130, 131, 141, 247, 229, 247, 263, 280-281, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 7107,97 грн., витрати на проведення оцінки вартості відновлюваного ремонту у розмірі 832,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1666,66 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 234,93 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.
У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Усатова