Справа № 521/1333/20
Номер провадження 2/521/4463/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.

при секретарі Негара О.В.,

за участю представника позивача адвоката Чорнуцького В.П.,

представника відповідача адвоката Пилаєвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» (м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 53) про стягнення моральної шкоди та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

28.01.2020 р. шляхом формування документу в системі «Електронний суд» до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яку було уточнено з врахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, у якій вона просила стягнути з ОСББ «Весна-Новоселів 53» (далі ОСББ) на її користь моральну шкоду 135200 грн. та спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 через засоби масової інформації (Одеські місцеві телевізійні канали або газети) з боку ОСОБА_2 «Інформація розкрадання грошей ОСОБА_1 є недостовірною і неправдивою», термін спростування 2 місяці після рішення суду.

Стислий виклад позиції позивача.

В 2015 р. було створено ОСББ «Весна-Новоселів 53», де ОСОБА_1 , займала посаду голови правління. До моменту створення зазначеного ОСББ обслуговування будинків здійснювалось ЖКС «Черьомушки», які стали розповсюджувати недостовірну інформацію стосовно того, що ОСББ веде незаконну діяльність і всі гроші, які передавались власниками квартир на оплату комунальних послуг, сплачені не були. 11.12.2016 позивача знято з займаної посади та на цю посаду призначена ОСОБА_3 , що відображено у протоколі загальних зборів. На теперішній час вказаний протокол визнаний недійсним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 р. ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 розповсюджували неправдиву інформацію стосовно того, що ОСОБА_1 , будучи головою ОСББ нібито розкрадала гроші співвласників, вони написали заяви до правоохоронних органів, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження № 70005651. Вказана інформація розповсюджена у листівках, які розміщалися у під`їзді житлового будинку співвласників ОСББ та тих будинків, що входили до Громадської спілки «Новий світ» в 2016-2017 р. ( АДРЕСА_2 ), жителями оточуючих будинків ( АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ). В обґрунтування завдання моральної шкоди ОСОБА_1 вказала, що з 10.12.2016 р., тобто 3 роки поспіль, вона зазнає втрат, які спричинені моральними й фізичними стражданнями. Кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу злочину. Позивач зазнала страждань душевного характеру, оскільки має місце приниження не тільки її, як фізичної особи, а і юридичної особи ГС «Новий Світ», яка не може розрахуватися з робітниками за листопад-грудень 2016 р. По сьогоднішній день до позивача звертаються робітники цієї спілки в образливій формі за неоплачену працю. Рішення загальних зборів від 11.12.2016 р. визнані судом недійсними. Напередодні цих зборів 10.12.2016 р. позивача було госпіталізовано. Зазначені обставини стали психотравмуючими, порушено нормальний устрій життя, вона позбавлена можливості працевлаштуватися неподалік місця проживання, з врахуванням інвалідності позивача. Обчислення розміру моральної шкоди ОСОБА_1 здійснено згідно розміру мінімальної заробітної плати помісячно, починаючи з грудня 2016 р. (1550 грн.), січень-грудень 2017 (38400 грн.), січень-грудень 2018 (44676 грн., січень-грудень 2019 р. (50076 грн.), а також перебування у лікарні, витрати на ліки та їжу за 10 днів (499 грн.).

На підтвердження поширення проти неї недостовірної інформації ОСОБА_1 надала копії повідомлення голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» та листа голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» № 12/18.01.2017 від 18 січня 2017 року на ім`я міського голови Одеси.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Стислий виклад заперечень відповідача (відзив) і пояснень третіх осіб.

Представник відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» адвокат Пилаєва В.В. відзиву не надала, однак у заяві про перегляд заочного рішення фактично викладено заперечення відповідача на позовні вимоги. В 2015 р. було створено ОСББ, де ОСОБА_1 , займала посаду голови правління. 11.12.2016 р. головою ОСББ призначена ОСОБА_3 , яка нібито стала розповсюджувати недостовірну інформацію стосовно того, що ОСББ веде незаконну діяльність. Усі співвласники багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 стали заручниками колишнього голови правління ОСОБА_1 , і Президента асоціації ОСОБА_4 , які вкрали гроші ОСББ шляхом переведення їх на рахунок ГО «Житлова Інноваційно-впроваджувальна асоціація захисту, підтримки та розвитку української нації «Новий Світ». Після створення ОСББ ОСОБА_1 зажадала повністю перераховувати оплату за СДПТ на розрахунковий рахунок ОСББ «ВЕСНА 2015». Отже, ОСОБА_1 , не маючи жодних підстав, в період з жовтня 2015 р. по жовтень 2016 р., ввівши в оману мешканців будинків, накопичила на вказаному рахунку більше 47000 грн., які в подальшому були переведені на рахунок ГС Асоціації «Новий Світ». 13.11.2016 р. на загальних зборах ОСОБА_1 відмовилася надати для ознайомлення будь-які документи про фінансово-господарську діяльність ОСББ. Вказане викликало сумнів і недовіру в чесності голови правління ОСОБА_1 , яка виконувала свою роботу непрофесійно і з великою кількістю порушень, на зауваження власників реагувала різко, іноді агресивно. 11.12.2016 р. вирішено про переобрання голови та членів правління, ревізійної комісії. Від ОСОБА_3 було звернення до поліції щодо незаконних дій ОСОБА_1 , на підставі чого відкрито кримінальне провадження, яке закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення., передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

ОСОБА_1 , не надала до суду жодного доказу, що хтось з співвласників будинку наклеювали листівки на парадних будинку, не є виключенням, що, можливо, і сама ОСОБА_1 розповсюджувала таку інформацію. Отже, конкретних доказів, що саме ОСББ розповсюджувала інформацію матеріали справи не містять, не встановлено автора листівки. Також адвокат Пилаєва В.В. вказувала, що стягнення моральної шкоди неможливо, оскільки шкода заподіяна не з вини відповідача.

Заяви, клопотання сторін та інших учасників справи.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мазун І.А. від 29.01.2020 р. заяву про самовідвід головуючої судді Мазун І.А. задоволено, цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2020 р. зазначену справу передано судді Лічману Л.Г.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2020 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, заява ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача ОСОБА_2 задоволена, замінено відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСББ «Весна-Новоселів 53».

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.09.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, спростовано недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_1 викрадені усі гроші з рахунків ОСББ «Весна-Новоселів 53», яка містилася в повідомленні голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53», стягнуто з ОСББ «Весна-Новоселів 53» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 5000 гривень 00 копійок, стягнуто з ОСББ «Весна-Новоселів 53» в дохід держави судовий збір в сумі 1681 гривня 80 копійок, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

14.05.2021 р. поштою до суду надійшли заяви представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» адвоката Пилаєвої В.В. про перегляд заочного рішення та поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, скасування вказаного заочного рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 р. заяву представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» адвоката Пилаєвої В.В. про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено, поновлено відповідачу Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, призначено розгляд заяви.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 р. заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 була головою правління ОСББ «Весна-Новоселів-53 до грудня 2016 року. В грудні 2016 року головою правління зазначеного ОСББ була обрана ОСОБА_5 .

На час розгляду справи керівником юридичної особи ОСББ, зареєстрованої 08.10.2015 р., є ОСОБА_2 .

В січні 2017 року на дверях однієї з парадних, за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_5 було розміщено повідомлення, в якому зазначено наступне: « ОСОБА_6 жителі нашого будинку. 22.12.2016 р. при перереєстрації особових рахунків нашого ОСББ в Приватбанку було встановлено, що всі гроші з рахунків нашого ОСББ вкрадені колишньою головою гр. ОСОБА_1 у змові з громадянином «президентом» ОСОБА_7 . За даним фактом порушується кримінальна справа». Зазначена листівка містить зазначення автора голова правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 28)

В листі голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» № 12/18.01.2017 від 18 січня 2017 року на ім`я міського голови Одеси, зазначено, що ОСОБА_1 і Президент асоціації ОСОБА_4 вкрали гроші ОСББ «Весна-Новоселів 53» шляхом переведення їх з рахунку ОСББ без будь-якого призначення платежу на рахунок ГС «Житлова ІННОВАЦІЙНО-ВПРОВАДЖУВАЛЬНА АСОЦІАЦІЯ ЗАХИСТУ, ПІДТРИМКИ ТА РОЗВИТКУ УКРАЇНСЬКОЇ НАЦІЇ « НОВИЙ СВІТ». (т. 1 а.с. 7-8, 20-21)

На звернення ОСОБА_1 . Першим заступником керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 надано відповідь від 09.11.2017 р. (16-89) 9548-27 вих, згідно якої слідчим СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області в рамках кримінального провадження № 0005651, розпочатого 23.12.2016 р. проводиться досудове розслідування обставин безоплатного заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСББ «Весна-Новоселів 53», за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Постановою слідчого від 17.02.2017 р. вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. (т. 1 а.с. 6)

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивувальна частина рішення.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи доводи і аргументи сторони позивача, суд вважає їх частково обґрунтованими на підставі наступних норм права.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У той же час, відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Презумпція невинуватості - об`єктивне правове положення, звернене до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до громадської думки в цілому. Отже, цей принцип обов`язковий не тільки для кримінального суду, а й для всіх інших органів держави. Суд вважає, що посягання на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від судді або від суду, але і від інших органів державної влади (ALLENET DE RIBEMONT V. FRANCE, № 15175/89, § 33, 36, ЄСПЛ, 10 лютого 1995 року)

Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

У частинах 1 і 4 ст. 277 ЦК України зазначається, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Тлумачення ч. 4 ст. 277 ЦК України у разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань (ст.34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Європейський суд з прав людини констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (Bohmer v. Germany. 54, 56, Nestakv. Slovakia, 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilov and Othersv. Russia, № 2947/06 від 24 квітня 2008 року)».

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з пунктом 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як підставу своїх вимог позивач зазначає те, що поширена щодо неї інформація є недостовірною, має на меті довести її до відома необмеженої кількості осіб.

Судом встановлено, що стосовно позивача поширена інформація зазначеними способами, тобто вона була доведена до відома багатьох осіб, ця інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності. Поширенням інформації порушені особисті немайнові права ОСОБА_1 - право на повагу до гідності та честі, право на недоторканність своєї ділової репутації, тобто таким чином завдано шкоди відповідним особистим немайновим благам ОСОБА_1 .

Викрадення чужого майна (грошових коштів) з банківських рахунків передбачає кримінальну відповідальність або за ст. 185 КК України ( крадіжка), або за ст. 190 КК України (шахрайство), або за ст. 191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем).

Поширена стосовно позивача інформація є такою, що може бути перевірена на предмет її правдивості, оскільки дії про які заявляє відповідач підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, що у свою чергу виключає віднесення до оціночних суджень чи критичних зауважень, доказів того, що стосовно позивача є вирок, який набрав законної сили, відповідач не надав. Вказані твердження у судовому засіданні належними доказами не підтверджені, доказів присвоєння коштів мешканців ОСББ не надано.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання вказаної інформації недостовірною підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку твердженням представника відповідача адвоката Пилаєвої В.В. щодо відсутності доказів розповсюдження вказаної інформації про викрадення грошових коштів ОСОБА_1 саме адміністрацією ОСББ, суд вказує на наступне.

Адвокат Пилаєва В.В., надаючи заяву про перегляд та скасування заочного рішення від 14.05.2021 р. (т. 1 а.с. 106-113) вказала, що гроші були викрадені, фактично зацитувавши лист голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» № 12/18.01.2017 від 18 січня 2017 року на ім`я міського голови Одеси. Ці обставини, підтверджують, що таке посилання відоме їй безпосередньо від адміністрації ОСББ та повторно підтверджують факт розповсюдження такої інформації саме адміністрацією ОСББ.

Крім того, посилання на викрадення грошових коштів ОСОБА_1 у листі голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» № 12/18.01.2017 від 18 січня 2017 року, який підписано головою правління ОСОБА_3 , в свою чергу фактично дублює інформацію, що розміщена у листівках-оголошеннях, які розміщувалась на під`їздах за адресою: АДРЕСА_2 .

Поширення вказаної інформації відносно ОСОБА_1 підтверджені показаннями свідка ОСОБА_8 .

Також у судовому засіданні досліджено відеозапис, наданий ОСОБА_1 , який подано як електронний доказ.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Долучений до матеріалів провадження СD-R диск з відеозаписом був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Відеозапис № 20170119_132843 створено 19.01.2017 р. На вказаному відеозаписі ОСОБА_1 , здійснюючи відеофіксацію, перебуваючи у під`їзді будинку по АДРЕСА_3 запитує ОСОБА_2 , про те, хто розвісив на 4 парадній вивіски про викрадені гроші. ОСОБА_2 повідомив, що не вивішував та йому невідомо хто це зробив. Також на відео ОСОБА_1 аналогічне питання задала ОСОБА_3 , яка не заперечувала факту розміщення листівок-повідомлень вказаного змісту.

Беззаперечним та очевидним є факт, що інформація про викрадення грошових коштів, яка розміщена на парадній будинку по АДРЕСА_2 , розміщена за участі голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» Алексеєвої Л.А., яка в даному випадку та у випадку направлення листа на ім`я Одеського міського голови діяла від імені юридичної особи, яку вона очолювала і при виконанні посадових (службових) обов`язків.

Вищевказана обставина спростовує доводи адвоката ОСОБА_9 щодо відсутності доказів розміщення недостовірної інформації саме адміністрацією ОСББ.

Вирішуючи питання щодо спростування недостовірної інформації у визначений позивачем спосіб суд відмовляє на підставі наступних міркувань.

Способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед іншого, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.

Суд враховує те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною. Розповсюдження зазначеної недостовірної інформації широкому колу осіб, кому вказана інформація стала відомою, порушило права ОСОБА_1 та відобразились на її репутації, оскільки вона змушена доказувати протилежне.

Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Так, кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України.

В абзаці 1 п. 24 Постанови вказано про те, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене.

Позивач ОСОБА_1 обрала спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права через засоби масової інформації (Одеські місцеві телевізійні канали або газети).

Спростування недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 за своїм способом захисту не є тотожним її розповсюдженню і не є конкретним. Ця обставина унеможливлює задоволенню цієї позовної вимоги.

Крім того, ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Лічмана Л.Г. від 04.02.2020 р. наголошено на необхідність конкретизації цих засобів інформації. Однак зазначена вимога суду була проігнорована позивачем.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині зобов`язання спростувати поширену інформацію у спосіб, вказаний ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню. Разом з тим, суд спростовує зазначену інформацію, вказуючи про це у судовому рішенні.

Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Відповідно до п. 27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача.

Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.

Відповідно до п. 27 Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстроково. У зв`язку з поширенням недостовірної інформації ОСОБА_1 відчула душевні страждання, оскільки безпідставні висловлювання відповідача дали негативну оцінку її особистим якостям. Безперечно, суд звертає увагу на те, що будь-які негативні відомості про особу призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Ці хвилювання і зміни організації життя позивача мають причинно-наслідковий зв`язок.

При цьому, посилання на пов`язаність та прямопропорційну залежність госпіталізації ОСОБА_1 10.12.2016 р. з розповсюдженням зазначеної недостовірної інформації не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Вказане порушення її права не позбавляло можливості працевлаштування, доказів відмови від прийняття її на роботу не надано.

Отже, суд вважає, що достатньою сатисфакцією для ОСОБА_1 є стягнення з ОСББ моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп., що свідчить про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси 28.01.2020 р. та її було звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні.

На підставі зазначеного, з врахуванням задоволення однієї позовної вимоги немайнового характеру 840 грн. 80 коп. (2102 х 0,4) та однієї позовної вимоги майнового характеру 840 грн. 80 коп. (5000 х 0,4, але не менше 840,80) з ОСББ «Весна-Новоселів 53» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1681 гривня 60 копійок (840,80 + 840,80).

Керуючись ст.ст. 76, 141, 263-265 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), - задовольнити частково.

Спростувати недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) викрадені усі гроші з рахунків Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» (м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 53, ), яка містилася в повідомленні голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» та в листі голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» № 12/18.01.2017 від 18 січня 2017 року на ім`я міського голови Одеси.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» (м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 53, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду 5000 гривень 00 копійок.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» (м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 53, ) в дохід держави судовий збір в сумі 1681 гривня 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 24 грудня 2021 року.

С У Д Д Я: