Справа № 663/2454/20
Провадження № 2/663/284/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

секретарів судового засідання Когутовської Ю. М.,

Радіонової О. Ю., Матковської Н. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Охлопкова О. І.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Старчеуса С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування вимог якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та двох земельних паїв.

Позивач є рідним сином померлого, тому відповідно до законодавства України являється спадкоємцем першої черги за законом. Іншим спадкоємцем першої черги є дочка померлого ОСОБА_2 .

В установлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріус прийняла заяву, але повідомила про наявність заповіту від 25.09.2019, яким ОСОБА_3 заповів все належне йому майно ОСОБА_2 .

Позивач зазначає про домовленість його із сестрою ще після смерті їх матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за умовами якої вони не будуть оформляти спадок після її смерті, а повинні були розподілити майно вже після смерті батька. Сестра мала використовувати земельний пай матері, а йому мав перейти земельний пай батька.

Проте сестра в останній час не допускала його до батька, чинила перешкоди у його намаганнях побачити батька та поспілкуватися з ним.

Вважаючи, що заповіт суперечить дійсному волевиявленню батька, який вчинив його під впливом відповідачки та під час тяжких хвороб, на які той страждав, тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивач, посилаючись на положення статей 215, 225, 1257 Цивільного кодексу України, просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , який посвідчений 25.09.2019 приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Шершуковою Н. В.

Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 14-15).

31 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовної заяви просив відмовити у задоволенні заявлених в ній вимог.

В обґрунтування позиції зауважив про недоведеність позивачем порушень під час складання та посвідчення заповіту. Спадкодавець заповідаючи належне йому майно відповідачці добре розумів значення своїх дій і таке розпорядження відповідало його волі (т. 1 а.с. 22).

Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року витребувано докази (т. 1 а.с. 42-43).

Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» (т. 1 а.с. 72).

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відновлено провадження по справі (т. 1 а.с. 75).

Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2020 року доручено експертам Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» (т. 1 а.с. 83).

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року відновлено провадження по справі (т. 1 а.с. 90).

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2020 року доручено експертам КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради (т. 1 а.с. 94).

Ухвалою суду від 16 липня 2021 року відновлено провадження по справі (т. 1 а.с. 113).

Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 118).

Під час судового розгляду позивач та його представник адвокат Охлопков О. І. підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Крім того, представник зауважив про нікчемність оспорюваного заповіту, оскільки вважав порушеною процедуру його посвідчення, так як він підписаний іншою особою за відсутності в цьому потреби.

Відповідачка та її представник адвокат Старчеус С. І. під час судового розгляду просили відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з підстав наведених у відзиві на позов. У подальшому представником відповідачки подано клопотання з проханням розглянути справу без його участі у зв?язку із зайнятістю в іншому процесі, а також стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати в сумі 3000,00 грн.

Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України).

За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , який являється батьком ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про встановлення батьківства та свідоцтва про народження від 08.04.1975 (т. 1 а.с. 6, 7-8).

Довідкою від 10.08.2020 підтверджується, що приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Куліш Л. Г. відкрито спадкову справу №57/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Станом на 10 серпня 2020 року спадкоємцем за законом спадкового майна, який прийняв спадщину в установлений законодавством строк шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, є син спадкодавця ОСОБА_1 . Разом з тим, згідно довідки Михайлівської сільради Скадовського району Херсонської області від 19.12.2019 №1546, на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем була зареєстрована дочка спадкодавця ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем на все майно спадкодавця згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Шершуковою Н. В. 25 вересня 2019 року за реєстровим №544, 545.

Станом на 10 серпня 2020 року свідоцтво про право на спадщину ні за заповітом, ні за законом на нерухоме майно нікому зі спадкоємців не видавалось, інші спадкоємці, передбачені чинним законодавством України, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися (т. 1 а.с. 9).

За змістом заповіту від 25.09.2019 ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 . У заповіті зазначено, що у зв?язку із тим, що ОСОБА_3 не може сам прочитати і підписати текст заповіту, згідно статті 1253 Цивільного кодексу України заповіт посвідчено у присутності свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , якими зачитано заповіт уголос та поставлено своїх підписи на ньому. Також зазначено, що у зв?язку з тим, що ОСОБА_3 , має фізичні вади і не може підписати заповіт власноручно, на його прохання та в присутності його і нотаріуса текст заповіту підписала ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 55).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 повідомила, що 2 роки тому вона була по справам у м. Скадовську Херсонської області у приватного нотаріуса та на прохання ОСОБА_2 була присутня під час складання заповіту її батьком, оскільки в запрошеного свідка були проблеми із паспортом. Нотаріус усім присутнім роз?яснила, яка дія відбувається. На прохання ОСОБА_3 вона особисто зачитала текст заповіту, після чого він повідомив, що йому все зрозуміло. Нотаріус запитувала чи дійсно він хоче скласти заповіт на свою доньку, той відповів, що так. Наскільки пам?ятає, потім ОСОБА_3 підписав заповіт.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 повідомив, що добре знав ОСОБА_3 , якого в 2019 році возив у м. Скадовськ Херсонської області до приватного нотаріуса, оскільки той хотів скласти заповіт на свою доньку ОСОБА_2 . Коли були в нотаріуса кожному давали читати текст заповіту, з яким він також ознайомився. На прохання ОСОБА_3 текст заповіту вголос прочитала ОСОБА_7 , після цього нотаріус декілька разів перепитала чи дійсно він має намір заповісти майно доньці, той повідомив, що так. При цьому поводився адекватно та цілком розумів, що відбувається. Наскільки він пам?ятає ОСОБА_3 особисто підписав заповіт.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 повідомила, що добре ОСОБА_3 , який неодноразово казав їй, що хоче щоб все його майно дісталося доньці ОСОБА_10 . В 2019 році на його прохання, вона була присутня під час складання ним заповіту в нотаріуса. З ними мала бути односельчанка ОСОБА_11 , але в неї були проблеми із паспортом, тому попросили бути присутньою ОСОБА_7 . ОСОБА_3 перебував у нормальному стані, на запитання нотаріуса ствердно висловлювався про його бажання заповісти все своє майно доньці ОСОБА_2 . Нотаріус декілька разів у нього запитувала чи дійсно він має намір скласти саме такий заповіт та чи не було на нього тиску, на що він стояв на своєму. Так як ОСОБА_3 мав проблеми із зором, текст заповіту було зачитано вголос, після цього він підписав заповіт.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 лікар Михайлівської дільничної лікарні, повідомив, що добре знав ОСОБА_3 , який з 2002 року перебував на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця. До смерті ОСОБА_3 останній раз він оглядав його в першій половині 2019 року після чергового гострого порушення мозкового кровообігу внаслідок наявної в нього хвороби. ОСОБА_3 був адекватним, нормально орієнтувався у часі та просторі, спостерігалася задишка, пересувався самостійно.

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України встановлено, що у разі якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В якості правової підстави для визнання недійсним заповіту складеного ОСОБА_3 25 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Шершуковою Н. В., позивач посилається на те, що ОСОБА_3 при укладенні заповіту знаходився під впливом відповідачки, у зв?язку із чим його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, а за станом здоров?я він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статтею 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов?язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

З висновку судово-психіатричної експертизи від 24 травня 2021 року №135, складеним Комунальним некомерційним підприємством «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради на виконання ухвал Скадовського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2020 року та 22 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 у період складання заповіту 25.09.2019 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді легкого астенічного органічного розладу. В зазначений період ОСОБА_3 міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с. 104-111).

Щодо висловлених представником позивача доводів про нікчемність заповіту з підстав порушення, на його думку, порядку його підписання суд зауважує наступне.

Під час судового розгляду судом з?ясовувалася думка сторін щодо необхідності залучення в якості третьої особи нотаріуса, яким посвідчувався оспорюваний заповіт, проте представник позивача не вбачав для цього підстав, оскільки недійсність заповіту обґрунтовується вчиненням його під впливом відповідачки особою, яка за станом здоров?я не могла розуміти значення своїх дій і волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

З урахуванням такої позиції сторони позивача, яка підтримана представником відповідачки, суд також не вбачав підстав для залучення третьою особою нотаріуса, що виходячи з підстав позову відповідає роз`ясненням, які містяться в пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за змістом яких нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у праві як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Перед судовими дебатами представник позивача зауважив про нікчемність оспорюваного заповіту, оскільки вважав порушеною процедуру його посвідчення, так як він підписаний іншою особою за відсутності в цьому потреби.

Надаючи оцінку вказаним доводам суд зауважує, що за змістом оспорюваного заповіту, у зв?язку з тим, що ОСОБА_3 , має фізичні вади і не може підписати заповіт власноручно, на його прохання та в присутності його і нотаріуса текст заповіту підписала ОСОБА_7 .

Перевіривши записи медичної карти амбулаторного хворого встановлено, що згідно цих даних ОСОБА_3 з 12.10.2010 перебував на обліку з діагнозом «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз», у зв?язку із чим періодично оглядався лікарем, яким призначалося відповідне лікування. Під час огляду лікарем, ОСОБА_3 скаржився в тому числі на задуху при ході, колючі болі в області серця та при фізичному навантаженні, запаморочення, слабкість у правих кінцівках, ускладнену мову та ходу, різку загальну слабкість. При огляді 21.03.2019 ОСОБА_3 також скаржився на слабкість в правих кінцівках, під час огляду лікарем виявлено зниження м?язової сили у правих кінцівках обстежуваного (т. 1 а.с. 34-39).

В судовому засіданні свідки, які були присутні під час посвідчення заповіту пояснили, що ОСОБА_3 особисто підписав заповіт.

З цього приводу, суд вважає, що за спливом часу свідки не в повній мірі детально можуть відобразити подробиці вказаної події як така, що не стосувалася їхніх особистих інтересів. При цьому, допитаний в якості свідка лікар Михайлівської дільничної лікарні ОСОБА_12 , повідомив, що останній раз оглядав ОСОБА_3 у першій половині 2019 року, після ішемічного розладу серця, ОСОБА_3 був адекватним, орієнтувався у часі та просторі, спостерігалася задишка як наслідок перенесеної хвороби серця.

Наведені вище факти стосовно стану здоров?я ОСОБА_3 свідчать про наявність відповідних обставин, за яких заповіт міг бути підписаний не ОСОБА_3 , а на його прохання іншою особою, в даному випадку ОСОБА_7 , що не є порушенням та оскільки в судовому засіданні із достовірністю підтверджено, що волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало його волі, а за станом здоров?я він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, при цьому помилкові свідчення про обставини підписання заповіту не спростовують та не заперечують наявність волевиявлення заповідача на розпорядження своєю власністю на випадок смерті, виходячи із такої засади цивільного судочинства як диспозитивність, суд не вбачає таких порушень вимог щодо посвідчення заповіту, які б давали підстави вважати його нікчемним.

Суд вважає, що визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). А в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Таким чином, установивши, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі, оспорюваний заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо його посвідчення, а стороною позивача не доведено належними доказами достатніх підстав нікчемності заповіту, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтями 225, 1257 ЦК України для визнання заповіту недійсним.

На підставі положень статей 133, 137, 141 ЦПК України та доказів наданих на підтвердження понесених витрат, з урахуванням відмови у задоволенні позову, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., розмір яких підтверджений відповідними доказами (т. 1 а.с. 137-140).

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Скадовський районний суд Херсонської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2021 року.

Суддя Пухальський С. В.