Номер справи місцевого суду: 496/4326/21
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 496/4326/21

Номер провадження: 22-ц/813/11149/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник - ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про продовження обмежувального припису стосовно кривдника, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області, постановлене у складі судді Галич О.П. об 11 годині 51 хвилині 24 вересня 2021 року, повний текст рішення складений 28 вересня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст заяви про продовження обмежувального припису стосовно кривдника

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаною заявою про продовження обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_2 , в якій просить продовжити дію обмежувального припису щодо ОСОБА_2 на строк 4 місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою - АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_1 з боку кривдника ОСОБА_2 ; 2) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою - АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_1 з боку кривдника ОСОБА_2 ; 3) заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , а також за місцем мешкання батьків ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 ; 4) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_1 та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 5) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що зареєстрований шлюб між сторонами було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2020 року по справі 496/2359/19. Від шлюбу сторони по справі мають спільного сина. Спільне життя сторін не склалось через різні життєві погляди, постійні непорозуміння та сварки, що вчинялися кривдником, який агресивно себе поводив, штовхав заявницю, вчиняв тиск на заявницю, принижував її честь та гідність. Також кривдник неодноразово застосовував фізичну силу, висловлював образи нецензурною лайкою, завдавав заявниці тілесні ушкодження, внаслідок чого заявниця неодноразово викликала органи поліції. Крім того, кривдник чинить перешкоди у проживанні та користуванні житловим будинком, який належить заявниці на праві приватної власності, тому на даний час, заявниця вимушена проживати за місцем мешкання своїх батьків. Кривдник пише заявниці смс-повідомлення, в яких містяться погрози, агресивно себе поводить, вчиняє психологічний тиск на неї.

На теперішній час кримінальні провадження відносно кривдника не закриті та досудове провадження триває. Крім того, кривдника було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року по справі 496/1340/20, яке набрало законної сили, відносно кривдника було вже видано обмежувальний припис, але він продовжує здійснювати психологічний тиск на заявника шляхом погроз, крім того, здійснює перешкоди у користуванні будинком, змінює та ламає замки, пошкодив засоби обліку електроенергії та теплоенергії.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року по справі 496/1340/20 заяву заявниці про видачу обмежувального припису стосовно кривдника задоволено частково. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно кривдника, із наступними заходами тимчасового обмеження: - усуненням перешкоди у користуванні житловим будинком, шо є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; - усуненням перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; - забороною кривдника наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявниці, а також за місцем мешкання батьків заявниці; - забороною кривднику вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) із заявницею та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.06.2020 року апеляційну скаргу кривдника залишено без задоволення. Апеляційну скаргу заявниці задоволено . Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2020 року в частині відмови у задоволенні заяви заявниці про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою заявницею скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно кривдника та заборонено кривднику перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою заявницею. В іншій частині рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року залишено без змін.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 грудня 2020 року по справі 496/5446/20 заяву заявниці, заінтересована особа кривдник, про видачу обмежувального припису стосовно кривдника задоволено. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно кривдника. Продовжено дію обмежувального припису щодо кривдника на строк 6 (шість) місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком, що є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; - усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; - заборонено кривднику наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявниці, а також за місцем мешкання батьків заявниці; - заборонено кривднику вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з заявницею та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонено кривднику перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою заявницею.

Про продовження обмежувального припису стосовно кривдника у встановлений законом строк повідомлено Усатівське ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, виконавчий комітет Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Таким чином, навіть після прийняття вищевказаного рішення кривдник продовжує вчиняти протиправні дії по відношенню до заявниці та її майна. Тобто, на теперішній час існує обґрунтовані підозри того, що вона буде перебувати у небезпеці після закінчення дії вищезазначеного рішення суду, отже є великий ризик продовження вчинення домашнього насильства кривдником відносно заявниці та можливість настання невідворотних наслідків для стану її здоров`я та життя.

Так, заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо вжиття заходів з приводу протиправних дій (домашнього насильства) кривдником, шо підтверджується: - Актом обстеження проживання в будинку (квартири), яким встановлено, що заявниця не може потрапити до власної оселі у зв`язку з тим, що замки на дверях замінені; - Протоколом прийняття заяви від заявниці інспектором СРПП ВП № 2 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 21 серпня 2021 року, від 06 вересня 2021 року; - поясненнями заявника щодо погроз в адресу заявниці та її батьків фізичною розправою в присутності свідків; - витягом із ЄРДР (кримінальне провадження №0000871) підтверджується, що за заявою заявниці від 26 грудня 2019 року внесені відомості до ЄРДР про нанесення їй легких тілесних ушкоджень кривдником (ч. 1 ст. 125 КК України); - з виписки з медичної картки стаціонарного хворого №30689, виданої лікарем Одеської обласної клінічної лікарні нейрохірургічного відділення м. Одесса вбачається, що заявниця знаходилась на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОКБ с 26 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року з діагнозом струс головного мозку, численні забої, синці голови, забій правої кисті, закритий перелом кісток носу зі зміщенням уламків; астено-невротичний синдром.

Кривдник вчиняє насильство щодо заявниці протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом. Його агресія щоразу посилюється. У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою (а. с. 1 - 7).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року відмовлено у задоволені вищевказаної заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про продовження обмежувального припису стосовно кривдника.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що заява ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису стосовно кривдника є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у період з 30 червня 2021 року по теперішній час ОСОБА_2 відносно заявниці, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тому, відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для останньої (а. с. 62 - 70).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким продовжити обмежувальний припис стосовно кривдника.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції помилково посилався на те, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у період з 30.06.2021 року; 2) суд першої інстанції не надав оцінку тому, що відносно ОСОБА_1 здійснюється систематичне та триваюче насильство психологічного та економічного характеру; 3) ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, телефонує ОСОБА_1 та висловлює нецензурні образи та погрози вбивством; 4) на теперішній час ризики небезпеки з боку ОСОБА_2 не змінились та продовжують існувати (а. с. 74 - 81).

2.5 Позиція сторін в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_2 не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року (а. с. 110).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.11.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 111).

20.12.2021 року від ОСОБА_1 надійшли пояснення до апеляційної скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Василенко Тетяна Василівна апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року по справі 496/1340/20 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно кривдника задоволено частково. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно кривдника, із наступними заходами тимчасового обмеження: - усуненням перешкоди у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , шо є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; -усуненням перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; - забороною ОСОБА_2 наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявниці, а також за місцем мешкання батьків заявниці; - забороною ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з заявницею та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а. с. 8 - 11).

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні заяви заявниці про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою заявницею скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно кривдника та заборонено кривднику перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою заявницею. В іншій частині рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2020 року залишено без змін (а. с. 12 - 19).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 грудня 2020 року по справі 496/5446/20 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про продовження обмежувального припису задоволено. Продовжено дію обмежувального припису щодо кривдника на строк 6 (шість) місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав: - усуненням перешкоди у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , шо є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; - усуненням перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності заявниці з боку кривдника; - забороною ОСОБА_2 наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявниці, а також за місцем мешкання батьків заявниці; - забороною ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_1 та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - забороною ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою заявницею. Про продовження обмежувального припису стосовно кривдника у встановлений законом строк повідомлено Усатівське ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, виконавчий комітет Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області (а. с. 20 - 25).

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 грудня 2020 року залишено без задоволення.

21 серпня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно неї кримінального правопорушення (а. с. 26 - 29).

Начальником СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області М. Яворською були надіслані матеріали ЄО № 6220 начальнику ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області М. Бойко, для розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян» або в порядку, визначеному Розділом VI КУпАП (а. с. 30).

З матеріалів ЄО № 6220 вбачається, що ОСОБА_1 02 вересня 2021 року зверталася до ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом крадіжки, де зазначено, що у житловому будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 зламані замки. Підозрює колишнього чоловіка. У будинку не знаходилася добу. Вказане також підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а. с. 31 - 34).

06 вересня 2021 року заявниця зверталася до Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно неї кримінального правопорушення (а. с. 35 - 37).

З наявних у справі фотознімків вбачається, що на дверях зламаний замок та розкидані речі, адреса не зазначена (а. с. 39 - 40). У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що світлини зроблені у належному її житловому будинку.

З роздруківки смс-повідомлень із соціальної мережи вбачається, що особа, яка підписана « ОСОБА_3 », надсилала смс-повідомлення на невстановлений номер телефону 04 лютого 2020 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 52).

З талону-повідомлення єдиного обліку № 5246 вбачається, що із заявою до ВП № 2 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області звертався ОСОБА_2 , в якій зазначено, що колишня дружина ОСОБА_1 перешкоджає мешкати заявнику у їх спільному будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 54).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017 року (далі - Закон України №2229-VIII від 07.12.2017 року) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст. 1 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року).

За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті (ч.5 ст. 26 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст. 1 Закону України №2229-VIII від 07.12.2017 року).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Разом з тим, відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для продовження обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Таким чином, оцінивши ризики, які полягають в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, фактори небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, з урахуванням наданих к судовому засіданні пояснень сторін та їх представників, з`ясувавши обставин конфлікту та виявивши чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для особи, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису.

Разом з тим, вирішуючи питання в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 , колегія суддів першої інстанції приймає до уваги те, що обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 є заходом тимчасового обмеження прав, що не свідчить про позбавлення останнього житла.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (до ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України).

Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, суд враховує критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження прав ОСОБА_2 , з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису, та його продовження, у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Так, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно заявниці ОСОБА_1 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, колегія суддів також бере до уваги, що підстави, які брав до уваги суд під час видання обмежувального припису щодо ОСОБА_2 продовжують існувати.

Враховуючи те, що заявниця ОСОБА_1 звернулася до відповідних державних органів Україна за захистом від домашнього насильства, та на даний час є ознаки його вчинення, які не можуть бути поза розумним сумнівом спростовані, а отже ОСОБА_1 потребує захисту, та для недопущення порушення права заявниці, гарантованого ст. 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя), враховуючи, що існують ризики продовження та повторення конфліктів між сторонами, що мають ознаки домашнього насильства, з метою захисту прав ОСОБА_1 , від насильства в сім`ї, колегія суддів вважає за необхідне продовжити дію обмежувального припису щодо ОСОБА_2 на строк 4 (чотири) місяці.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про продовження обмежувального припису стосовно кривдника задовольнити.

Продовжити дію обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , уродженця м. Беслан, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою - АДРЕСА_1 на строк 4 (чотири) місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою - АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_1 з боку кривдника ОСОБА_2 ;

- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою - АДРЕСА_1 , що є об`єктом права приватної власності ОСОБА_1 з боку кривдника ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , а також за місцем мешкання батьків ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_1 та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

-заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

Про продовження обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 у встановлений законом строк повідомити Усатівське ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, виконавчий комітет Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова