ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою підписаною представником позивача - ОСОБА_1

на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та укладеними під приводом обману, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та укладеними під приводом обману, повернуто позивачеві на підставі положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем у встановлений судом строк не усунуто недоліки позовної заяви.

Не погодившись з такою ухвалою, представник позивача - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у розумінні положень ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що недоліки позовної заяви не усунуто, судовий збір не сплачений, тому відповідно до вимог ч. 3 та ч. 5 ст. 185 ЦПК України, суд визнав заяву неподаною та повернув заявникові.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року вказана позовна заява залишена без руху як така, що не відповідає вимогам ч. 4 ст. 177ЦПК України, позивачу було надано строк для усунення недоліку позовної заяви, а саме, для сплати судового збору.

Частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог ухвали суду, представником позивача було подану заяву про усунення недоліків з посиланням на те, що він є споживачем фінансових послуг, а відтак звільнений від сплати судового збору за подання позову про захист порушених його прав.

Таким чином, позовні вимоги у даній справі стосуються кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову, споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав.

Враховуючи, що спір виник з кредитних правовідносин, в яких позивач, будучи споживачем фінансових послуг, звернувся до суду за захистом порушених його прав, колегія суддів вважає, що він звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що не враховано судом першої інстанції, який безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору і необгрунтовано визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та передчасно дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу підписану представником позивача - Власенко Інною Вікторівною - задовольнити.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова