КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 , яка подана від їх імені та в їх інтересах адвокатом Семенютою Оленою Юріївною, яка діє на підставі договору, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни, третя особа: ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити нотаріальні дії,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили скасувати постанови ПН КМНО Поручник А.Ю. : про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.08.2017 у частині відмови позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна; про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.12.2018 у частині відмови позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна; про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.12.2018 у частині відмови позивачу ОСОБА_3 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна. Також просили зобов`язати ПН КМНО Поручник А.Ю. позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом за Формою 16 (Свідоцтво про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном) та стягнути судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого залишилась спадщина. Заяви про вступ у спадщину позивачами подано у строк, встановлений законодавством. Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями було встановлено, що ОСОБА_6 за життя належали на праві власності акції у компаніях, що є юридичними особами, зареєстрованими на території Британських Віргінських островів.

Неодноразово позивачі звертались до відповідача з вимогами провести нотаріальні дії необхідні для реєстрації корпоративних прав. Серед вимог позивачів було видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном за Формою 16.

04.09.2017 ПН КМНО Поручник А.Ю. було винесено постанову, якою відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій у тому числі у видачі свідоцтва по Формі 16.

Враховуючи зазначене, позивачі просили суд зобов`язати відповідача вчинити нотаріальні дії для того, щоб успадкувати корпоративні права на території Британських Віргінських островів (т. 1 а.с. 3-10).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2020 у задоволенні позову відмовлено ( т. 1 а.с. 222-228).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, у якій просили рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказують, що відповідач, не видаючи свідоцтво про право на спадщину, позбавляє їх права на таке майно, яке залишилося після померлого ОСОБА_6 . Зазначають, що майже 5 років після смерті спадкодавця, його дружина та діти, через неправомірні дії відповідача, не правильне розуміння закону і відповідачем і судом першої інстанції, не можуть навіть отримати офіційну інформацію щодо такого майна. Також, вказують, що свідоцтво у формі № 16 тільки встановлює факт спадкоємства та жодним чином не встановлює факту власності на конкретне майно, а тому відповідачем не правомірно вимагалось від позивачів документи, які підтверджують право власності спадкодавця по акціям (т. 1 а.с. 232-239).

ПН КМНО Поручник А.Ю. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивачами не зазначено підстав для скасування постанов про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину саме за формою № 16. Питання щодо скасування постанов про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину саме за формою № 16 було предметом судового розгляду у справі № 826/11512/17, рішення набрало законної сили 28.11.2018.

Крім того, порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України чітко визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину повинно бути видано лише після подання документів, що підтверджує право власності на таке спадкове майно. Іншого механізму процесу отримання свідоцтва про право на спадщину діючим законодавством України не передбачено (т. 2 а.с. 7-10).

Постановою Київського апеляційного суду від 13.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2020 залишено без змін (т. 2 а.с. 24-33).

Постановою Верховного Суду від 09.06.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 13.10.2020 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 149-156зв.).

В судовому засіданні представник позивачів - ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ПН КМНО Поручник А.Ю. - Єльчанінова І.О. заперечила проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано суду жодних доказів щодо неможливості вирішення питання про спадкування іншим шляхом, саме докази: звернення до органів Британських Віргінських островів з відповідними заявами, наявність відкритого цивільного судового провадження щодо прийняття спадщини за законами БВО, запит з відповідного іноземного суду.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 04.09.1993 знаходились у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 .

У подружжя є діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Смерть ОСОБА_6 була зареєстрована на території Швейцарської Конфедерації, що підтверджується Витягом з реєстру щодо актового запису про смерть, апостильованим Державною канцелярією кантону Цюрих Швейцарської Конфедерації із підшитим до нього перекладом на українську мову, вчиненим другим секретарем з консульських питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації.

25.08.2015 ПН КМНО Поручник А.Ю. заведено спадкову справу № 2/2015 щодо майна ОСОБА_6 та внесені відповідні відомості до спадкового реєстру під № 57852138 (спадкодавець ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , с. Острожець Млинівського р-ну Рівненської обл.), за якою спадкоємцями є: позивачі та мати померлого - ОСОБА_4 , що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 31.03.2017.

Спадкове майно після смерті ОСОБА_6 у передбачені законом строки в рівних частинах прийняте спадкоємцями: дружиною - ОСОБА_1 , сином - ОСОБА_2 , матір`ю померлого - ОСОБА_4 та дочкою - ОСОБА_3 , про що відповідачем видано свідоцтва про право на спадщину за законом.

12.07.2017 ОСОБА_1 звернулась до ПН КМНО Поручник А.Ю. із заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою 16, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5.

Листом від 19.08.2017 за № 355/02-14 ПН КМНО Поручник А.Ю. повідомила ОСОБА_1 про необхідність надання документів, що підтверджують належність майна померлому за кордоном.

В свою чергу, 29.08.2017 ОСОБА_1 направлено на адресу нотаріуса лист із вимогою щодо прийняття остаточного рішення за вищеозначеною заявою, однак витребуваних документів не надано.

Постановою ПН КМНО Поручник А.Ю. від 04.09.2017 за № 374/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

14.07.2018 ОСОБА_2 звернувся до ПН КМНО Поручник А.Ю. із заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою 16, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5.

Листом від 23.07.2018 за № 272/02-14 ПН КМНО Поручник А.Ю. повідомила ОСОБА_2 про необхідність надання документів, що підтверджують належність майна за кордоном померлому.

Постановою ПН КМНО Поручник А. Ю. від 13.12.2018 за № 405/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Постановою ПН КМНО Поручник А.Ю. від 13.12.2018 за № 406/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Стаття 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1296 ЦК України закріплює право спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України передбачає обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину у випадку, коли спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація.

Положення ст. 6 Закону України «Про нотаріат» закріплюють право нотаріуса витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що нотаріус як уповноважена особа на виконання функцій держави у своїй діяльності керується спеціально-дозвільним принципом права, відповідно до якого уповноваженим особам дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Відповідно, витребування інших документів, які не передбачені законом для вчинення нотаріальної дії, не допускається.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.

При цьому глава 7 Закону України «Про нотаріат» передбачає окремі особливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом. Видача свідоцтва про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном, окремо даним Законом не регулюється.

Відповідно до підпунктів 4.9 - 4.10, 4.12 пункту 4 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до підпункту 4.14. пункту 4 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У випадках, коли видається свідоцтво про право на спадщину на конкретне майно, підпункти 4.15 - 4.20 пункту 4 Порядку передбачають необхідність подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Предметом розгляду даної справи є питання щодо включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою № 16, передбаченою Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5.

Виходячи з аналізу даної форми свідоцтва та зазначених норм права, можна зробити висновок, що воно не передбачає конкретного переліку майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, ні вказування конкретної країни, де воно знаходиться. У формі вказано, що свідоцтво видається для дії за кордоном і «до всього майна, де б воно не знаходилося і в чому б воно не виражалося».

Отже, відсутність вимоги вказувати конкретний вид, склад, розмір майна, його місце знаходження, частку права власності чи будь-які інші відомості, спричинюють і відсутність необхідності вимагати від спадкоємців подання будь-яких документів, що підтверджують право власності на конкретне майно, оскільки свідоцтво про право на спадщину, видане за Формою № 16, не є правовстановлюючим документом, а видається лише для підтвердження права на спадщину і у подальшому стане підставою для оформлення права на спадщину спадкоємцями за кордоном.

На момент видачі такого свідоцтва за формою № 16 вартість та склад спадкового майна, що знаходиться за кордоном, взагалі не відома, тому що зарубіжний юрисдикційний орган ще не визначив вартості активів, не розподілив їх на частини та не затвердив претендента в статусі спадкоємця.

Оскільки вид та склад майна, його кількість, вартість невідомі, то на момент звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном, спадкоємці позбавлені можливості надати документи, які б підтверджували право власності.

У разі видачі свідоцтва про право на спадщину за формою № 16, на нотаріуса не покладається обов`язку встановлення переліку майна, країни його місцезнаходження та інших даних щодо такого майна. Тому законодавство не передбачає і подання ніяких правовстановлюючих документів власника для видачі свідоцтва за формою № 16.

Виходячи з вищенаведеного, вимагання додаткових документів про право власності на майно спадкодавця для видачі свідоцтва про право на спадщину, що знаходиться за кордоном, за формою № 16, спричинює додаткові труднощі для спадкоємців, оскільки, з одного боку, повні відомості про вид, склад, кількість, розмір, вартість майна, що знаходяться за кордоном, відсутні, а з іншого - встановити це може бути можливо лише на підставі самого цього документа - свідоцтва про право на спадщину, що знаходиться за кордоном.

Таким чином, відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині скасування постанов ПН КМНО Поручник А.Ю. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд першої інстанції безпідставно послався на те, що заявникам не подано документів на підтвердження наявності, належного спадкодавцю, майна за кордоном, оскільки підставою для отримання документів на підтвердження наявності майна за кордоном, і оформлення на нього прав якраз і є свідоцтво про право на спадщину за формою 16, яке не встановлює склад спадкового майна, а зазначає лише про майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось.

Щодо позовних вимог про зобов`язання нотаріуса вчинити нотаріальні дії, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.03.2018 у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10.04.2019 у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати певні вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Враховуючи те, що у суду відсутні повноваження на зобов`язання нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню і ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав викладених у цій постанові.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 , яка подана від їх імені та в їх інтересах адвокатом Семенютою Оленою Юріївною, яка діє на підставі договору задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни, третя особа: ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити нотаріальні дії скасувати.

Ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04 вересня 2017 року у частині відмови позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва (за формою 16) про право на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна.

Скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13 грудня 2018 року у частині відмови позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва (за формою 16) на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна.

Скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13 грудня 2018 року у частині відмови позивачу ОСОБА_3 у видачі свідоцтва (за формою 16) на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська