КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича та Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк»,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії ПВ ВО м. Києва Телявського А.М. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 16.02.2021 та передачі нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м, на електронні торги; зупинити реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м, що проводиться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» в мережі Інтернет за адресою www.setam.ua, що передано на реалізацію ПВ ВО м. Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № 63590668 (лот № 473534); заборонити будь-яким особам, в тому числі, але не виключно державним та приватним виконавцям, органам державної реєстрації нерухомого майна, стягувачу та іншим вчиняти будь-які дії щодо передання, прийняття, взяття на баланс, реєстрації права власності за стягувачем та третіми особами та відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 11.11.2020 виконавче провадження перебуває на виконанні ПВ ВО м. Києва Телявського А.М.

01.03.2021 з метою застосування приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із відповідною заявою, натомість 19.04.2021 отримав від ДП «СЕТАМ» лист про те, що предмет іпотеки, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м, буде реалізований на електронних торгах 06.05.2021, реєстраційний номер лота 473534.

21.04.2021 в результаті ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо про опис та арешт іпотечного майна боржника від 16.02.2021, про акт приватного виконавця від 30.03.2021, згідно якого за адресою: АДРЕСА_2 (інше майно, яке перебуває у власності боржника) приватним виконавцем встановлено, що за вказаною адресою проживають невстановлені люди та вказане майно цілком придатне для проживання, при цьому ані боржник, ані його представник не приймали участь при описі та арешті іпотечного майна, при складанні акту від 30.03.2021; при здійсненні примусового виконання судового рішення виконавцем проігноровані наступні факти: стягнення коштів здійснюється на підставі заборгованості по кредитному договору, позика по якому була надана у валюті - долари США, в забезпечення якої 08.05.2008 було укладено договір іпотеки, як і стягувачу, так і приватному виконавцю відомо про існування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та продовження мораторію до 2022 року, на даний момент стягувач не має права на примусове стягнення предмету іпотеки у будь-який спосіб, зокрема, як в позасудовому порядку (звернення стягнення на предмет іпотеки), так і в судовому, а також продаж предмету іпотеки через систему СЕТАМ; приватним виконавцем проігноровано, що інше нерухоме майно, яке перебуває у власності боржника, а саме: 1/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є непридатним для проживання, що підтверджено висновком Українського центру судових експертиз судової будівельно-технічної експертизи № 0275 від 11.01.2011; при складанні акту від 30.03.2021 про начебто придатність вказаної будівлі для проживання ані боржник, ані його представник присутніми не були, а приватний виконавець не є експертом у будівельно-технічній сфері та, відповідно, не має компетенції встановлювати придатність житла для проживання, останнім не надано будь-якого іншого висновку, який міг би спростувати встановлені висновком Українського центру судових експертиз № 0275 від 11.01.2011 факти; згідно фото, які містяться у матеріалах виконавчого провадження, не вбачається, що вони стосуються саме квартири боржника, натомість те, що будинок дійсно складається з декількох частин, тобто виконавець не встановив, яка ж саме частина будинку належить боржнику, не потрапив у приміщення будинку та квартири, а зробив зовнішній огляд будівлі. Натомість іпотечне майно є єдиними місцем проживання боржника (а.с. 1-5).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2021 скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ПВ ВО м. Києва Телявського А.М. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 16.02.2021 та передачі нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м, на електронні торги.

Зупинено реалізацію арештованого майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м, що проводиться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» в мережі Інтернет за адресою www.setam.ua, що передано на реалізацію ПВ ВО м. Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження ВП № 63590668 (лот № 473534). У задоволенні інших вимог скарги відмовлено (а.с. 76-79).

В апеляційній скарзі, ПВ ВО м. Києва Телявський А.М., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить ухвалу в частині задоволених вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове, який у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Вказує, що на момент передачі майна боржника на примусову реалізацію приватним виконавцем було встановлено, що боржник не використовує іпотечне майно як власне місце проживання, а передав дане майно в оренду стороннім особам, окрім того, боржник самостійно у всіх офіційних документах зазначає власну адресу проживання АДРЕСА_2 , яка є відмінною від адреси місцезнаходження іпотечного майна, що в свою чергу виключало дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (чинного на момент передачі майна на примусову реалізацію) (а.с. 85-92).

Також, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі. Вказує, що 05.05.2021 ухвалою Печерського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні клопотання представника АБ «УКРГАЗБАНК» про залишення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця без розгляду через пропуск боржником строку для звернення до суду з відповідною скаргою та відсутності клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення зі скаргою.

Тому, посилаючись на ч. 2 ст. 353 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 27.01.2010 № 3-рп/2010, вважає, що має право включити до даної апеляційної скарги заперечення на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2021 про відмову у задоволенні клопотання щодо залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця. Таке відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження питання, яке не перешкоджає подальшому провадженню у справі, є розумним обмеженням, покликаним перешкодити хаотичному руху справи і є передбачуваним для заявника.

Зазначає, що скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про поновлення вказаного строку, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Мотивування суду першої інстанції ухвали про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 щодо розповсюдження дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірне майно боржника, є таким що не відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявний акт приватного виконавця від 30.03.2021, згідно якого за адресою: АДРЕСА_2 (інше майно, яке перебуває у власності боржника) приватним виконавцем встановлено, що за вказаною адресою проживають невстановлені люди та вказане майно цілком придатне для проживання. Крім того, адресу місця проживання боржник вказує АДРЕСА_2 що є відмінною від адреси місця знаходження предмету іпотеки, а у житловому приміщення за адресою АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 не зареєстрований. Тому висновки суду першої інстанції є необґрунтованими (а.с. 113-130).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» - Бабенко А.І. підтримав свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи скаргу боржника, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки стягнення коштів ПВ ВО м. Києва Телявським А.М. здійснюється на підставі заборгованості по кредитному договору, позика по якому була надана у валюті - долари США, в забезпечення якої 08.05.2008 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого боржник передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 , отже на квартиру розповсюджується дія мораторію, введеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом також зазначено, що у приватного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 16.02.2021 та передачі нерухомого майна на електронні торги.

Але погодитись із такими висновками не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, стягнення коштів в межах виконавчого провадження № 63590668 ПВ ВО м. Києва Телявським А.М. здійснюється на підставі заборгованості по кредитному договору № 43/08/840 від 08.05.2008, позика по якому була надана у валюті - долари США, в забезпечення якої 08.05.2008 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м.

11.11.2020 постановою ПВ ВО м. Київ Телявського А.М. відкрито ВП № 63590668 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2011 у цивільній справі № 2- 1663/11, стягувачем за яким є АБ «УКРГАЗБАНК», а боржником ОСОБА_1 . Зазначена постанова була направлена на адреси сторін ВП.

16.02.2021 ПВ ВО м. Києва Телявським А.М. в межах ВП № 63590668 на примусове виконання виконанням рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2011 у цивільній справі № 2-1663/11 винесено постанову про опис і арешт майна боржника, яке передано в іпотеку АБ «УКРГАЗБАНК» для забезпечення кредитних зобов`язань.

30.03.2021 ПВ ВО м. Києва Телявським А.М. було складено акт, згідно якого за адресою: АДРЕСА_2 (інше майно, яке перебуває у власності боржника) проживають невстановлені люди та вказане майно цілком придатне для проживання. При проведенні даної виконавчої дії крім виконавця і стягувача були присутні інші сторонні особи - поняті, що є стороннім контролем та гарантією об`єктивності і неупередженості при проведенні виконавчої дії, і цим забезпечено права відсутнього боржника.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому Законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов`язки і права виконавців визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою крім іншого передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено і ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наведені норми свідчать про те, що виконавець зобов`язаний забезпечити реальне виконання виконавчого документа шляхом своєчасного і в повному обсязі вчинення, виконавчих дій.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Таким чином, приватний виконавець вправі самостійно визначати черговість стягнення майна боржника.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Мораторій є відстрочення виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Отже мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадках невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають виконанню.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що мораторій захищає нерухоме майно від реалізації, яке є єдиним місцем проживання боржника.

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщення за адресою АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 не зареєстрований, натомість зареєстрована третя особа ОСОБА_3 , що свідчить про фактичне не використання боржником вище вказаної квартири.

Крім того, ОСОБА_1 є власником 1/5 частини будинку за адресою АДРЕСА_2 , отже, боржником не використовується для власного проживання квартира АДРЕСА_1 і ця квартира не є єдиним місцем проживання боржника, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Таким чином, дія Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на квартиру АДРЕСА_1 не розповсюджується, тому відсутні підстави для визнання дій ПВ ВО м. Києва Телявського А.М. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 16.02.2021 та передачі нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,60 кв.м на електронні торги неправомірними.

Щодо зупинення реалізації арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , то слід зазначити наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Вказана норма містить імперативний припис, відповідно до якого виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження за наявності підстав, передбачених в ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому закон не пов`язує реалізацію вказаних повноважень з ухваленням відповідного судового рішення.

Крім того, з системного аналізу абз. 2 ч. 8 ст. 394, статті 436 ЦПК України вбачається, що на законодавчому рівні проводиться розмежування між зупиненням виконання оскаржуваного судового рішення, яке застосовується у випадку, якщо судове рішення підлягає примусовому виконанню, й зупинення дії судового рішення, якщо рішення не передбачає примусового виконання.

Отже, нормами ЦПК України не покладено на суд обов`язку щодо зупинення виконання судового рішення.

Крім того, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції по суті вирішено клопотання боржника щодо зупинення торгів, яке було сформовано у вимозі скарги, та судом не звернуто увагу, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припинені, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру).

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги боржника в повному обсязі.

Щодо доводів ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про пропуск ОСОБА_1 строку на звернення до суду із скаргою, то в матеріалах справи міститься скарги на дії ПВ ВО м. Києва Телявського А.М., яка датована 22.04.2021, подано до суду 23.04.2021 (а.с.1, 6), з тексту скарги, доданих до неї документів слідує, що 21.04.2021 в результаті ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 63590668 стало відомо про опис та арешт іпотечного майна боржника від 16.02.2021, про акт приватного виконавця від 30.03.2021 (а.с. 2, 39), отже, враховуючи положення ст. 449 ЦПК України, оскільки представник боржника дізнався про порушення права боржника 21.04.2021, звернувся до суду зі скаргою, датованою 22.04.2021, саме 23.04.2021, отже утриденний строк тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про залишення скарги без розгляду.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд скарги на дії приватного/державного виконавця регулюється розділом VІІ ЦПК України, Судовий контроль за виконанням судових рішень, в якому встановлюються вимоги щодо подання та розгляду скарг. При цьому, на скарги, які подані з підстав контролю за виконанням судових рішень не розповсюджується дія ст. 183 ЦПК України, оскільки норми цієї статті регулюють вимоги подання заяв, клопотань і заперечень, з якими звертаються учасники справи, з процесуальних підстав під час розгляду справ в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судового збору, а враховуючи те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПВ ВО м. Києва Телявського А.М. судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 454,00 грн., та з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у розмірі 2 270,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича задовольнити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича (посвідчення приватного виконавця № 0086 видане 26 червня 2017 року Міністерством юстиції України) судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» () судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська