Дата документу 08.12.2021 Справа № 333/4381/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/4381/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б. Повний текст рішення складено 11.06.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/3303/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Остапенка Сергія Леонідовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування дійсним та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-3), який в подальшому було уточнено (т.с. 1 а.с. 192-193), в якому просила:

- визнати встановленим факт її спільного проживання зі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Куйбишеве (після перейменування - смт. Більмак) Куйбишевського району Запорізької області, з 2001 року по 13 травня 2004 року, та факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Куйбишеве (після перейменування - смт. Більмак) Куйбишевського району Запорізької області, з 14 травня 2004 року по 11 лютого 2016 року;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_1 , та автомобіль «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати за нею право власності на Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 , та Ѕ частину автомобіля «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати договір дарування автомобіля «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 від 12 лютого 2015 року дійсним;

- визнати за нею право власності на автомобіль «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області помер ОСОБА_5 , з яким вона з 2001 року проживала однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу і перебували у фактичних шлюбних відносинах до часу смерті ОСОБА_5 . Так, з 2001 року ОСОБА_5 з усіма необхідними йому особистими речами переїхав жити до неї в будинок по АДРЕСА_2 , де вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Також вони підтримували один одного, з`являлися в суспільстві як сімейна пара, були обвінчані. Після смерті ОСОБА_5 вона особисто займалася похованням і увічненням його пам`яті. За час їх спільного проживання було набуте майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 і легковий автомобіль «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Крім того, у зазначеній квартирі за їхні спільні кошти і за кошти, які їй надали батьки, був зроблений капітальний ремонт з переплануванням. Вони разом сплачували комунальні послуги за користування кватирою і за спільні кошти здійснювали поточний ремонт автомобіля «Great wall safe». 12.02.2015 року автомобіль «Great» ОСОБА_5 подарував їй, що підтверджується відповідним письмовим договором, який вони мали намір у подальшому нотаріально посвідчити і переоформити автомобіль на неї, але через постійну зайнятість на роботі, тривале перебування автомобіля в ремонті і відсутність конкретної суми грошових коштів, необхідних для оформлення договору, вони не встигли це зробити за життя ОСОБА_5 . Вищевказане майно після смерті її чоловіка включено до складу спадщини. Спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_5 є відповідач по справі - ОСОБА_1 , батько померлого, який звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою. ОСОБА_4 , матір померлого, від прийняття спадщини відмовилась у встановлений законодавством строк. Добровільно в позасудовому порядку вирішити питання щодо спірного майна відповідач відмовляється.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 32).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 52) відкрито провадження у цій справі.

В автоматизованому порядку суддею Кулик В.Б. у цій справі замінено суддю ОСОБА_6 у зв`язку із звільненням з посади останньої (т.с. 2 а.с. 122).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 135-136) розгляд цієї справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року (т.с. 3 а.с. 82-89) позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 зі ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у період з 14.05.2004 року по 11.02.2016 року.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_5 кв. АДРЕСА_1 , і автомобіль «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, у тому числі позивач ОСОБА_3 в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника Остапенка С.Л. у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 91-95) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 3 а.с. 102).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 3 а.с. 103), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с. 104), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду, а також додаткової відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (а.с.122).

Позивач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 127) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Остапенка С.Л. (т.с. 3 а.с. 123).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 111-119), у тому числі відповідач ОСОБА_1 додатково через свого представника - адвоката Остапенка С.Л. (т.с. 3 а.с. 96), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім позивача ОСОБА_3 , представника останньої - адвоката Василега І.М. (т.с. 3 а.с. 130) та в режимі відеоконференції представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Остапенка С.Л. (т.с. 3 а.с. 96).

Третя особа - Більмацька (Куйбишевська) державна нотаріальна контора подала апеляційному суду заяву (т.с. 3 а.с. 120), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю позивача ОСОБА_3 , представника останньої - адвоката Василега І.М. (т.с. 3 а.с. 130) та в режимі відеоконференції представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Остапенка С.Л. (т.с. 3 а.с. 96).

Всі судді цієї колегії апеляційного суду були особисто знайомі із суддями ОСОБА_5 та ОСОБА_3, переглядали їх судові рішення в апеляційному порядку тощо, проте, дружніх відносин із цими суддями не мали. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Остапенка С.Л. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовими рішеннями є:… рішення, постанови…(ст. 258 ч. 1 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 3, 21, 25, 36, 60, 70, 74 СК України, ст.ст. 10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 17).

06.05.2016 року було заведено спадкову справу № 102/2016 в Куйбишевській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с.10, 129-146).

Відповідно до спадкової справи 06.05.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого її співмешканця ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 130).

На підставі свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_1 (відповідач у цій справі) і ОСОБА_4 (третя особа у цій справі) т.с. 1 а.с. 143).

Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 24.05.2016 року ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , відмовилася від прийняття належної їй спадщини, яка залишилася після померлого сина ОСОБА_5 , на користь батька спадкодавця - відповідача ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 137).

На підставі нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_1 від 30.05.2016 року судом першої інстанції було правильно встановлено, що останній звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 138).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.09.2006 року управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 15).

На підставі довідки (без дати), виданої Житлово-будівельним кооперативом «Моряк», ОСОБА_5 повністю (без конкретної дати) сплатив суму 71955,00 грн. за інвестиційним контрактом № 064 від 25 травня 2004 року на будівництво трьохкімнатної квартири в будинку Житлово-будівельний кооператив «Моряк», будівельна адреса - Новокузнецька (т.с. 1 а.с. 115).

Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації № 1931-р від 07.10.2004 року встановлено, що керуючись рішенням Запорізького міськвиконкому від 24.02.1994 року № 58, яким створено житлобудівний кооператив «Маяк» за будівельною адресою: будинки АДРЕСА_1 листом Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4563 від 23.09.2004 року, житловому будинку було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (т.с. 2 а.с. 97-98).

Відповідно до акту прийому - передачі об`єкта нерухомості від 02.08.2005 року, Житлово-будівельний кооператив «Моряк» передав, а ОСОБА_5 на підставі інвестиційного контракту № 064 від 25.05.2004 року про дольову участь в будівництві житла (т.с. 2 а.с. 87-89) і довідки про повну сплату прийняв трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.с. 2 а.с. 86).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 3.40/2 від 22.09.2005 року оформлено право власності на квартири у житловому будинку АДРЕСА_1 за фізичними особами згідно з додатку (за ОСОБА_5 квартиру № 97 ) (т.с. 2 а.с. 84-85).

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - власником автомобіля «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 , дата реєстрації - 09.10.2013 року.

На підставі розписки встановлено, що 08.04.2013 року ОСОБА_7 отримав грошові кошти у розмірі 11500 доларів США за автомобіль «Греат Сафе», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 по генеральній довіреності від ОСОБА_8 (т.с. 1 а.с. 117).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей, ОСОБА_7 видав довіреність від 08.04.2013 року на ім`я ОСОБА_8 на розпорядження транспортним засобом - легковим автомобілем «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (т.с. 1 а.с. 218, т.с. 2 а.с. 65).

Відповідно до інформації вих. № 31/8/2345/446 від 13.04.2017 року, наданої Регіональним сервісним центром МВС в Запорізькій області, 04.10.2013 року у Пологівському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на підставі доручення ВТЕ № 255675 від 08.04.2013 року, виданого приватним нотаріусом Вартановою О.С., ОСОБА_8 було здійснено зняття з обліку для реалізації транспортного засобу «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого був ОСОБА_7 . Після зняття з обліку вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_8 дійсно мав право реалізувати вказаний автомобіль (т.с. 2 а.с. 70).

Згідно з розпискою встановлено, що 07.04.2013 року ОСОБА_7 отримав грошові кошти у розмірі 11500 доларів США за проданий ним за генеральною довіреністю автомобіль «Сафе», 2006 року випуску, від ОСОБА_1 в квітні 2013 року (т.с. 1 а.с. 178).

На підставі письмового договору дарування від 12.02.2015 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 автомобіль «GW safe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а остання прийняла подарований автомобіль разом з технічними документами і ключами в 2 екз.

Відповідно до інформації вих. № 31/8-626 від 10.02.2017 року, наданої Регіональним сервісним центром МВС в Запорізькій області, транспортний засіб «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_5 , який отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.10.2013 року на підставі довідки-рахунку НОМЕР_4 від 04.10.2013 року, документ видав ПП «МПП Вибір». Копії документів, на підставі яких відбулася реєстрація, знищені за терміном зберігання (т.с. 1 а.с. 169).

В декларації про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця за 2004 рік в якості члена сім`ї ОСОБА_5 зазначив співмешканку ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 16). У декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2013 рік ОСОБА_3 зазначила як члена своєї сім`ї - особу, яка спільно проживає, але не перебуває у шлюбі ОСОБА_5 (т.с. 2 а.с. 70-77). Відповідно до свідоцтва про вінчання, 23.11.2014 року ОСОБА_5 і ОСОБА_3 здійснили таїнство вінчання (т.с. 1 а.с. 4). Згідно з письмовими додатковими поясненнями ОСОБА_3 , наданими 14.01.2016 року Пологівській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, ОСОБА_3 зазначила, що квартирою за адресою: АДРЕСА_7 , користується ОСОБА_5 , з яким вона проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В заяві батька ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , матері ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , брата ОСОБА_5 - ОСОБА_9 від 27.03.2016 року на ім`я начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області зазначено, що витрати, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання ОСОБА_5 , фактично були здійсненні цивільною дружиною ОСОБА_5 - ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 18).

Згідно з довідками вих. № 3558 від 01.11.2016 року і вих. № 863 від 05.04.2017 року, виданими Виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради, у період з 2001 року по червень 2006 року ОСОБА_3 проживала разом із співмешканцем ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , і вели спільне господарство (т.с. 1 а.с. 114, т.с. 2 а.с. 69).

Відповідно до довідки вих. № 1887 від 05.05.2016 року, виданої Виконавчим комітетом Куйбишевської сільської ради, ОСОБА_5 проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_7 , з 25.06.2008 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним проживала і була зареєстрована ОСОБА_3 , яка проживає і по цей час (т.с. 1 а.с. 20).

Також позивачем була надана у матеріали цієї справи суду особиста переписка зі ОСОБА_5 і їх спільні фотознімки.

Відповідно до кредитного договору № 622484102А від 30.08.2007 року Акціонерний банк «Металург» надав ОСОБА_5 кредит на споживчі цілі - поточні потреби у розмірі 20000,00 грн. Згідно з договором поруки від 30.08.2007 року ОСОБА_3 як поручитель зобов`язалась погасити борг у разі невиконання ОСОБА_5 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором.

Посвідчення на праві користування газовим прибором по АДРЕСА_1 , видане 16.12.2004 року на ОСОБА_5 , ОСОБА_3 Посвідчення на право користування газом по АДРЕСА_1 , видане 10.01.2005 року на ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 207, 208).

На підставі договору № 244 від 18.07.2007 року і гарантійного талону (т.с. 1 а.с. 102, 103) встановлено, що ОСОБА_3 замовила установку натяжної стелі за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2700,00 грн. (з них 1900,00 грн. вартість матеріалів і 800,00 грн. вартість установки). Відповідно до видаткової накладної № BDZ-070729-034 від 29.07.2007 року ОСОБА_3 купила кабінку для душу вартістю 8050,00 грн. на адресу: АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 104). Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 60 від 01.02.2008 року і специфікації ОСОБА_3 заплатила передоплату за вхідні двері за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 4460,00 грн. (т.с. 1 а.с. 105). На підставі гарантійного талону встановлено, що 24.09.2004 року за адресою: АДРЕСА_1 , встановлена плита, власник ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 209). Відповідно до гарантійного талону № 001952, ОСОБА_3 купила кондиціонер, який був встановлений за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з гарантійним талоном, 27.10.2007 ОСОБА_3 купила газовий котел, який був встановлений за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 213). Згідно з договором про виконання проектно-вишукувальних робіт для будування № 024.07 від 17.03.2007 року, замовник ОСОБА_5 доручив, а виконавець прийняв на себе виконання розробки дизайн проекту і перепланування квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір зі сторони замовника був підписаний ОСОБА_10 (т.с. 1 а.с. 223-225).

Позивачем були надані суду першої інстанції квитанцій про сплату нею квартплати і комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_1 (копії т.с. 1 а.с. 214-216).

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії вих. № 26/7-934 від 11.11.2016 року, виданої Запорізьким міським управлінням Головного управління МВС України у Запорізькій області, заробітна плата ОСОБА_3 за 2000 рік склала 3024,30 грн., 2001 рік - 4207,38 грн., 2002 рік - 6194,34 грн., за період з січня 2003 року по жовтень 2003 року - 5836,79 грн. (т.с. 1 а.с. 110). Згідно з довідкою вих. №18-900вих-16 від 11.11.2016 року, виданої Прокуратурою Запорізької області, заробітна плата ОСОБА_3 у період з жовтня 2003 року по грудень 2003 року склала - 1563,07 грн., за 2004 рік - 10121,61 грн., за 2005 рік - 17010,01 грн., за період з січня 2006 року по липень 2006 року - 12955,62 грн. (т.с. 1 а.с. 111). На підставі довідки вих. № 08-03/1060 від 08.11.2016 року, виданої Територіальним управлінням ДСА України в Запорізькій області, заробітна плата ОСОБА_3 у період з 2006 року по 2015 рік включно склала 973658,72 грн. (т.с. 1 а.с. 112).

Згідно з інформацією вих. № 31/8-К-320 від 01.11.2016 року, наданої Регіональним сервісним центром в Запорізькій області, у період часу з 2002 року по 2008 рік за ОСОБА_8 були зареєстровані автомобілі ВАЗ 21099420, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ГАЗ 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , ГАЗ 32213, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Відповідно до розписки, ОСОБА_3 13.05.2004 року отримала від ОСОБА_11 2000 доларів компенсації за добровільно поділене спільно нажите майно. Згідно з розпискою, ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_8 24.05.2004 року взяла у ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 5000 доларів США для придбання спільної зі ОСОБА_5 квартири, розташованої в АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 116). На підставі розписки встановлено, що ОСОБА_3 08.07.2004 року у присутності ОСОБА_13 взяла у ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 5000 доларів США для ремонту квартири АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 117).

На підставі наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» інформації від 31.08.2018 року встановлено, що 04.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 було укладено договір на відкриття кредитної картки НОМЕР_8 (т.с. 2 а.с. 164-167). Всього розрахунків по картці у період з 16.08.2008 року по 04.05.2018 року було на суму 38844,99 гривень (т.с. 2 а.с. 169-173).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 29.11.2002 року встановлено, що ОСОБА_4 продала належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_9 , за тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят гривень (т.с. 2 а.с. 219).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що ОСОБА_3 є його донькою. З 2001 року і по 11.02.2016 року вона проживала зі ОСОБА_5 однією сім`єю. Під час спільного проживання вони придбали десь у 2003-2004 роках квартиру за адресою по АДРЕСА_1 . У ОСОБА_5 був автомобіль «дев`ятка», яку вони потім переобладнали і поставили туди газове обладнання. У 2013 році він зі ОСОБА_5 вибрали автомобіль і домовилися з його господарем, що вони завтра поїдуть його забирати. Він з ОСОБА_3 поїхали до ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_5 поїхав працювати в смт. Куйбишеве. Вони віддали йому гроші і оформили у нотаріуса генеральну довіреність. Грошові кошти на покупку давав він. Ніякої іншої довіреності на ОСОБА_1 не було. Оформили автомобіль спочатку на нього, оскільки ОСОБА_5 повинен був заповнювати декларацію. Потім вони зняли автомобіль з реєстрації і він переоформив автомобіль на ОСОБА_5 . Згодом він дізнався, що ОСОБА_5 склав письмовий договір і подарував зазначений автомобіль ОСОБА_3 . Квартира була куплена за грошові кошти, які надали вони. Він продав два автомобіль, а також працює як приватний підприємець. Крім того, його дружині дісталася спадщина від батька у розмірі 5000 доларів США. Ремонт у квартирі тривав 3-4 роки. Вже у 2008 році ОСОБА_5 і ОСОБА_3 почали інколи проживати в купленій квартирі, залишалися там ночувати. З ОСОБА_11 його донька розійшлася у зв`язку з тим, що останній їй зраджував і у нього народилася дитина. У 2001 році ОСОБА_3 і ОСОБА_11 разом вже не мешкали, а шлюб розірвали згодом. ОСОБА_11 забрав спільно нажитий автомобіль, за який віддав його донці 2000 доларів США. Похованням ОСОБА_5 займалися вони і всі витрати були на них. Після смерті ОСОБА_5 відповідач сказав, що квартира буде його іншому синові ОСОБА_14 . Але домовитися з відповідачем у добровільному порядку не вийшло. ОСОБА_1 визнавав, що частина спадку є і у ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що ОСОБА_3 її донька. ОСОБА_3 проживала в будинку в смт. Кушугум. З 2000 року ОСОБА_3 почала зустрічатися зі ОСОБА_5 . З 01.01.2001 року ОСОБА_5 став проживати разом з ОСОБА_3 у смт. Кушугум однією сім`єю. В той час батьки ОСОБА_5 приїжджали до них, спілкувалися, його матір подарувала її доньці як невістці золоті сережки. Згодом їй стало відомо, що батьки ОСОБА_5 розведені і проживали окремо. Влітку 2003 року вони почали розмовляти з донькою і ОСОБА_5 , щоб вони готувалися стати суддями. Її брат порадив їм, щоб вони не розписувалися, якщо планують працювати в одному судді. Потім ОСОБА_5 почав працювати суддею в смт. Куйбишеве, а ОСОБА_3 - в прокуратурі. ОСОБА_5 просив голову суду, щоб ОСОБА_3 працювала разом з ним, але та категорично відмовила, оскільки всі знають, що вони проживають як чоловік і дружина. ОСОБА_3 стала суддею Розівського суду. Жили вони в смт. Куйбишеве. У 2003 році ОСОБА_5 і ОСОБА_3 вирішили купити квартиру на Пісках в новобудові. Всі квартири вже були там розібрані майже, одна квартира лише їм сподобалася і вони вирішили її купити. В цей час її батько вирішив розподілити спадщину між нею і її братом. Брату він переписав будинок, а їй віддав свої заощадження у розмірі 5000 доларів США. Влітку 2004 році вони продали автомобіль за 5000 доларів США і віддали ці кошти також ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на квартиру. Крім того, колишній чоловік її доньки при розлученні віддав ОСОБА_3 2000 доларів США за спільний автомобіль, який забрав, коли вони розійшлися. На ремонт квартири ОСОБА_3 і ОСОБА_5 взяли у банку кредит. У 2008 році вони закінчили ремонт квартири. У 2013 році ОСОБА_5 захотів придбати автомобіль, вартістю 11500 доларів США. До цього вони їздили не «дев`ятці», яку повністю переварили і відремонтували. ОСОБА_5 з її чоловіком поїхали і подивилися автомобіль. Спочатку автомобіль оформили на її чоловіка. Згодом вони віддали їм гроші за автомобіль. У 2014 році ОСОБА_5 і її донька обвінчалися. У 2015 році ОСОБА_5 написав договір дарування автомобіля на ОСОБА_3 . Так як її донька три роки не була у відпустці, тому вони 06.02.2016 року поїхали у відпустку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Його поховали в смт. Кушугум. В смт. Кушугум вони проживали доти, доки не зробили ремонт у квартирі по АДРЕСА_1 . Навіть тоді коли ОСОБА_5 почав працювати в смт. Куйбишеве, він все одно приїжджав в смт. Кушугум. ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю постійно, у них були плани на майбутнє. Після смерті ОСОБА_5 питань щодо розподілу майна не виникало, вони вирішити поділити все справедливо. Але згодом під впливом брата померлого, батьки ОСОБА_5 відмовилися розділяти майно. Після смерті ОСОБА_5 її донька проживала разом з ними, ходила на спірну квартиру і сплачувала за неї комунальні послуги. Розписки вона писала для своєї іншої доньки, щоб потім у майбутньому було все по справедливості. По 5000 доларів вона надавала саме на покупку квартири, чому в розписці зазначено, що на ремонт, вона не знає.

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що ОСОБА_3 її кума. Зі ОСОБА_5 вона познайомилася у 2002 році. ОСОБА_3 представила його як чоловіка. У період з 2001 року по 2004 рік вони проживали у с. Кушугум. У 2004 році вони купили квартиру на Пісках. У 2005 році ОСОБА_5 поїхав працювати в смт. Куйбишеве, але на вихідних повертався до ОСОБА_3 . З 2006 року ОСОБА_3 працювала ближче до ОСОБА_5 і вони проживали на орендованій квартирі вдвох. У 2007 році вони вже були на квартирі на Пісках, привезли вечерю на Різдво. До смерті ОСОБА_5 вони проживали в смт. Куйбишеве на квартирі. У 2014 році вони обвінчалися. Проживати як сім`я ОСОБА_3 і ОСОБА_5 почали з 2001 року і проживали разом як чоловік і дружина до моменту смерті ОСОБА_5 . ОСОБА_3 зі свої законним чоловіком не проживали вже з 2000 року. Квартира була придбана для сім`ї на спільні кошти, допомагали батьки ОСОБА_3 . Ремонт у квартирі вони почали робити у 2006 році. Коли вони були в квартирі у 2007 році, ремонт ще закінчений не був. У 2013 році ОСОБА_5 і ОСОБА_3 купили автомобіль.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що ОСОБА_3 є його кумою. З 2002 року він дізнався, що ОСОБА_17 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю. Вони проживали разом як чоловік і дружина до самої смерті ОСОБА_5 . Вони говорили, що не можуть одружитися, через те, що планували разом працювати. Вони хотіли мати дитину, але у них не виходило. Вони купили квартиру на Пісках. Розмова була про те, що вони покупали квартиру разом, їм допомагали батьки ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_5 став працювати в смт. Куйбишеве, але повертався в с. Кушугум. Через рік ОСОБА_3 поїхала до нього також працювати. Вони проживали там, на вихідних приїжджали сюди. У 2013 році на день народження їхньої доньки, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 приїхали на новому автомобілі. ОСОБА_5 сказав, що автомобіль був куплений за 11500 доларів США і зв`язку з тим, що їм не вистачало коштів, вони звернулися до батька ОСОБА_3 .

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що на початку 2000 років він і його дружина познайомилися по роботі з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали у цивільному шлюбі. Йому відомо, що у шлюбі за спільні кошти ними покупалася квартира на Пісках і автомобіль. Він був у їхній квартирі в смт. Куйбишеве. Квартира була придатна для проживання. Він знає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проходили обстеження і лікування з приводу планування дитини. У 2004 році вони спільно купили квартиру по АДРЕСА_1 . Він з дружиною був там часто, інколи залишалися з ночівлею. Батьки ОСОБА_3 допомагали в купівлі квартири. Ремонт був зроблений за спільні кошти. Йшла розмова за те, щоб брати кредити для ремонту. Ремонт робили декілька років. Після ремонту ОСОБА_3 і ОСОБА_5 були у купленій квартирі у вихідні дні і відмічали там свята. Інших стосунків у ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не було. Вони проживали як подружжя, в них були спільні плани, вони вели спільне господарство, разом проводили відпустки. Квартиру по вул. Автозаводській вибирали ОСОБА_3 і ОСОБА_5 разом. Це була новобудова.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що познайомився з ОСОБА_3 в 2006 році по роботі, так як працював в райвідділку. ОСОБА_3 дружина ОСОБА_5 . Вони мешкали разом в смт. Куйбишеве. З якого часу вони проживали разом, він не знає. На момент, як він познайомився з ОСОБА_3 , вони проживали разом. Він бував в смт. Куйбишеве, підвозив ОСОБА_3 і привозив туди речі. Він допомагав їм переоформляти автомобіль десь у 2013 році, так як працював раніше в ДАЇ. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 купили автомобіль у батька ОСОБА_3 , на нього була довіреність. Батько ОСОБА_3 купив автомобіль, а він допомагав їм переоформляти автомобіль на ОСОБА_5 . На батька ОСОБА_3 була генеральна довіреність. Генеральна довіреність була лише на одну особу. Коли вони переоформили автомобіль, то він чув їхню розмову про те, що батькові потрібно віддати гроші.

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що з 2003 року вона познайомилася з ОСОБА_3 . На той час вона зустрічалася зі ОСОБА_5 , який виявився її однокласником. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 мали стосунки як чоловіка і дружини, проживали разом спочатку у батьків ОСОБА_3 , потім знімали квартиру, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Це була ідеальна сім`я. Вона допомагала їм з ремонтом квартири. Квартира була спільна, вона була куплена у 2004 році для сім`ї, там передбачалася дитяча кімната. Ремонт квартири вони також робили разом. Іншої жінки у ОСОБА_5 не було. Вони планували дитину, проходили з цього приводу лікування. Згодом вони придбали китайський джип. Майно було оформлене на ОСОБА_5 , так як він чоловік і так прийнято. На час їхнього знайомства, вона знає, що ОСОБА_3 була одружена, але з чоловіком тривалий час вже не проживала. Вона чула, що при купівлі автомобіля грошима допомогли батьки ОСОБА_3 .

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він колишній чоловік позивачки. Вони фактично перестали проживати разом у 2001 році, а розлучилися у 2004 році. Вони фактично розлучились через те, що ОСОБА_3 почала зустрічатися зі ОСОБА_5 . Після цього він став проживати з іншою жінкою, з якою у нього ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина. ОСОБА_3 не давала йому розлучення через те, що в них залишалося фінансове питання. У 2004 році він віддав їй кошти за спільне майно і тоді вони розлучилися. У нього зберігається розписка ОСОБА_3 про отримання нею коштів. Йому відомо, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали разом до дня смерті останнього. Коли він приїжджав навесні 2001 року, то ОСОБА_5 вже проживав в смт. Кушугум з ОСОБА_3 . Квартира і автомобіль були куплені за спільні кошти. Коли вони з ОСОБА_3 проживали разом, її батьки завжди допомагали фінансово.

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що ОСОБА_3 була її сусідкою в с. Кушугум. У 2002 році ОСОБА_5 переїхав жити у якості чоловіка до ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 вів там господарство, порався на городі. У 2004 році ОСОБА_5 сказав їй, що вони планують з ОСОБА_3 купити квартиру. Через деякий час ОСОБА_5 сказав, що купили квартиру. На її питання, скільки коштує, він відповів, що дуже багато, не вистачило, тому допомогли батьки ОСОБА_3 . У 2005 році ОСОБА_5 поїхав працювати, але з`являвся на вихідних, продовжував садити огород. До моменту смерті ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_3 як одна сім`я, вони були дуже дружні, все робили разом. Спочатку у них був білий автомобіль, а згодом вони почали їздити на чорному великому автомобілі.

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що з 2012 року вона чула про ОСОБА_3 від чоловіка, який працював в смт. Куйбишеве, а познайомилася з нею і ОСОБА_5 у 2013 році на День народженні її чоловіка. Їй представили ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як сімейну пару. На той час вони проживали на квартирі в смт. Куйбишеве. Спочатку вони їздили на автомобілі «дев`ятка», а згодом купили китайський джип. Вони разом приїхали до них в гості на цьому автомобілі. Колись у розмові, ОСОБА_5 сказав, що все оформлено на нього, на що ОСОБА_3 відповіла, що він голова родини, тому так. Наступного разу, коли вони приїхали до них в гості, ОСОБА_5 сказав, що подарував дружині автомобіль. Після смерті ОСОБА_5 , їй відомо, що у ОСОБА_3 забрали ключі від автомобіля, так як останній було погано. Квартира була спільна, вона чула від них, що вони покупали її разом. Сімейний бюджет у ОСОБА_3 і ОСОБА_5 був спільний, вони разом неодноразово відпочивали, всі поїздки планували разом.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що у 2011 році він познайомився зі ОСОБА_5 в смт. Куйбишеве, а з ОСОБА_3 - через декілька місяців. Десь з 2013 року вони почали дружити сім`ями, разом відпочивали. Він навіть не міг подумати, що вони не розписані. У 2014 році вони обвінчалися. Автомобіль ОСОБА_5 купив у батька ОСОБА_3 . До цього він їздив на автомобілі «дев`ятка». У 2014 році він подарував дружині автомобіль, а через два тижні ОСОБА_5 подарував також автомобіль ОСОБА_3 , це був гарний жест з його боку. Він бачив цей договір. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 проживали як одна сім`я постійно. Після покупки автомобіль був у постійному користування ОСОБА_5 і ОСОБА_3 . Вони планували дитину, але в них не виходило, була проблема у ОСОБА_5 і він мав пройти обстеження, але було все ніколи.

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_24 пояснила суду, що вона знає ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , вона була у них в гостях в с. Кушугум. Вони там проживали. Коли вона запитала, за чиї кошти була куплена квартира по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 відповів, що їм допомогли батьки ОСОБА_3 . Квартира була без ремонту. ОСОБА_3 займалася дизайном і ремонтом, сплачувала за неї комунальні послуги. Вони проживали як сім`я, вона навіть не знала, що вони були не розписані. Вона знала, що вони обвінчалися. Також вони планували дітей, проходили з цього приводу лікування. Батьки ОСОБА_5 прийняти ОСОБА_3 , добре до неї ставилися. Також за спільні кошти разом вони купили автомобіль. Похованням ОСОБА_5 займалася ОСОБА_3 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що він разом зі ОСОБА_5 і ОСОБА_3 працювали разом в слідчому відділі. Коли ОСОБА_5 і ОСОБА_3 стали проживати разом, то почали шукати собі житло. Десь у 2003-2004 р.р. йому стало відомо, що вони знайшли собі двокімнатну квартиру по АДРЕСА_10 . В цей час він у газеті побачив об`яву, що у новобудові по АДРЕСА_1 , продаються квартири, і він їм запропонував її придбати. Ця квартира коштувала дорожче ніж по АДРЕСА_10 , тому він запропонував звернутися їм за допомогою до батьків. Потім вони поїхали на цей об`єкт і вибрали квартиру. Більшість квартир було вже куплено. На скільки йому відомо, вони деякий час проживали у батьків ОСОБА_5 по АДРЕСА_11, а потім в смт. Кушугум , де проживають батьки ОСОБА_10 . Вони жили то там, то там, але проживали разом. Адреса була вже відома. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що десь на початку 2000 років він чув, що його брат - ОСОБА_5 працює разом з ОСОБА_3 . Як пару він побачив їх на своєму весіллі у 2006 році. Відносини ОСОБА_5 і ОСОБА_3 не були сталими. У 2005 році його брат десь рік зустрічався з іншою дівчиною, з якою у нього були більш серйозні відносини. Коли брат працював в смт. Куйбишеве, то на вихідних приїжджав додому, а не жив у ОСОБА_10 . Чому ОСОБА_5 не одружився з ОСОБА_3 , він не знає. З 2008 році ОСОБА_5 і ОСОБА_3 стали проживати разом в смт. Куйбишеве, вони почали зустрічатися. Його матір купила квартиру, яку потім у 2004 році продала дорожче, десь за 8000 доларів США. На ці кошти, плюс матір добавила 3000 доларів США і можливо ще щось добавив ОСОБА_5 , вони придбали пай у будівлі на пісках. Більшу частину коштів на придбання житла за 13500 доларів США, давали його батьки. Про це він знає із сімейних розмов з матір`ю, які були на той час. При купівлі квартири, він присутній не був. Коли квартира була здана в експлуатацію, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 разом планували ремонт. Його брат брав кредит у АТ КБ «Приватбанк» і на ці кошти робив ремонт. Ремонт тривав довго, можливо три - чотири роки. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 почали проживати у квартирі десь з 2015 року. Його батькові запропонували автомобіль за вигідною ціною, який потім ОСОБА_1 придбав за 11500 доларів. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були обвінчані у 2014 році. Реєстрація брата була в смт. Куйбишеве. ОСОБА_5 похований в смт. Кушугум. Після смерті брата, в спірній квартирі ніхто не мешкав, ОСОБА_3 вивезла звідти всі меблі. Ключі від квартири знаходяться у ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що у лютому 2005 році її зі ОСОБА_5 познайомила невістка і попросила, щоб вони йому допомагали. Він приходив до них як до себе додому. Перші два-три роки він майже проживав з ними, а спати ходив в їхню однокімнатну квартиру. Приблизно у 2007 році ОСОБА_5 познайомив їх з ОСОБА_3 . Вони бачили її рідко, а з 2008 році - більш частіше. ОСОБА_5 представив її як « ОСОБА_27 » і сказав, що вона також суддя тільки в Розівському районному суді Запорізької області. Коли вона дізналася про вінчання, то дуже здивувалася. Чи проживав ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 , вона не знає. Вона вважала, що у них склалися відносини як у колег. ОСОБА_5 розповідав, що його батьки придбали йому квартиру. За автомобіль ОСОБА_5 сказав, що йому її купив батько. Коли ОСОБА_5 в`їжджав у їхню квартиру, там був ремонт. А після того як ОСОБА_3 віддала ключі, квартира була в жахливому стані.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_28 пояснив суду, що приблизно у січня 2005 року ОСОБА_5 приїхав в смт. Куйбишеве, так як він був призначений суддею Куйбишевського районного суду Запорізької області. Приблизно у грудні 2006 році він попросив знайти йому нове житло. У нього була пуста однокімнатна квартира і він запропонував жити там ОСОБА_5 . З того часу і до смерті ОСОБА_5 проживав у його квартирі. Через деякий час, коли саме, він не пам`ятає, ОСОБА_5 привів до них ОСОБА_3 , до якої звертався « ОСОБА_3 ». Коли у ОСОБА_5 з`явився новий автомобіль і він запитав його про це, той сказав, що це батька. Між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 не були відносини як дружини і чоловіка. Коли він після смерті ОСОБА_5 , зайшов до квартири, то побачив, що всі шпалери були обдерті, стояв запах котів, квартира була в жахливому стані. В квартирі проживало багато котів, хоча він не надавав на це дозволу. Він зі ОСОБА_5 уклав формально договір на проживання в квартирі до грудня 2016 року. Це було необхідно для декларування доходів і майна ОСОБА_5 як суддею. Коли ОСОБА_5 приніс договір, то там була зазначена і ОСОБА_3 , коли він спитав чому, то він відповів, що так потрібно, так як вона також суддя. Договір був укладений на два роки. Після смерті ОСОБА_3 проживала до закінчення дії договору. У квартиру він зайшов вже в січні 2017 року. З якого моменту ОСОБА_3 почала проживати у квартирі, йому не відомо. Йому відомо, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 були обвінчані, але це нічого не значить. Вхідні двері і вікна у квартирі поставив ОСОБА_5 . Проживання у квартирі ОСОБА_3 зі ОСОБА_5 він не вважає сімейними, тому що вони не були одружені, квартира була занедбана, там проживали коти, які є сильними алергенами, а дружина б такого не допустила.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що років п`ять тому назад він продавав автомобіль «Сафе», китайського виробництва, синові голови гаражного кооперативу. Хто передавав йому кошти, він не пам`ятає. Якщо він написав в розписці, що отримав кошти у ОСОБА_1 , то так воно і було. Інших розписок він не писав. Він робив генеральну довіреність, на кого не пам`ятає. Розписку на ім`я ОСОБА_8 писав він, це його почерк. Але він вже не пам`ятає подробиць. Гроші йому давали в нотаріальній конторі, але хто давав, він не пам`ятає. У ОСОБА_1 не могло бути таких коштів. Гроші він отримав один раз.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_30 пояснив суду, що він є членом гаражного кооперативу, головою якого є відповідач. У 2013 році ОСОБА_1 сказав йому, що знайшов автомобіль для сина і попросив його подивитися, на що він погодився. Через кілька днів ОСОБА_1 з сином подивилися автомобіль, а потім вони разом з ОСОБА_7 пішли в кабінет до ОСОБА_1 оформляти довіреність і розраховуватися за автомобіль. Він чув, що ОСОБА_7 уступив за автомобіль 500 доларів. Була розмова за вартість автомобіля у розмірі 11500 доларів США. Грошові кошти він в той день не бачив.

Допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_31 пояснив суду, що весною 2013 року ОСОБА_1 попросив його оцінити автомобіль «Сафе», китайського виробництва. Він сказав, що такий автомобіль не коштує 12000 доларів США, але ОСОБА_1 сказав, що він вже вирішив купити сину автомобіль. Після цього ОСОБА_1 з сином пішли розраховуватися за автомобіль. Гроші він не бачив, але ОСОБА_1 стояв з пакетом. Яким чином і на кого був оформлений автомобіль, він не знає. Автомобілем користувався ОСОБА_5 .

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Ст. 25 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Відповідно до ст. 74 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (Право спільної сумісної власності подружжя), який набрав законної сили з 01.01.2004 року.

Суд першої інстанції правильно вважав, що для застосування положень ст. 74 СК України, яка є чинною з 01.01.2004 року, необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторона відповідача при вирішенні питання про початок відліку строку проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу помилково виходив з дати набрання чинності ЦПК України - 01 вересня 2005 року, оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, а саме: 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що вказаний факт може бути встановлений судом у цій справі з 01 січня 2004 року.

Однак, до 13.05.2004 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , тому суд першої інстанції правильно зазначав, що в силу вимог чинного законодавства встановити саме за рішенням суду у цій справі факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2001 року до 13.05.2004 року , про який у тому числі просила встановити позивач у цій справі, він не міг.

Однак, це не спростовує саме існування спільного проживання однією сімєю без реєстр рації шлюбу у тому числі у період з 2001 року до 13.05.2004 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , який підтверджений належними, допустимими доказами зі сторони позивача у цій справі, та у тому числі показами вищезазначених свідків, зокрема колишнього чоловіка позивача ОСОБА_3 - свідка ОСОБА_11 , який у суді першої інстанції пояснював, що вони з ОСОБА_3 фактично перестали проживати разом у 2001 році, а розлучилися у 2004 році; вони фактично розлучились через те, що ОСОБА_3 почала зустрічатися зі ОСОБА_5 ; після цього він теж став проживати з іншою жінкою, з якою у нього ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина; ОСОБА_3 не давала йому офіційне розлучення лише через те, що в них залишалося фінансове питання; у 2004 році він віддав їй кошти за спільне майно і тоді вони офіційно розлучилися. У нього зберігається розписка ОСОБА_3 про отримання нею коштів; йому відомо, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали разом до дня смерті останнього; коли він приїжджав навесні 2001 року, то ОСОБА_5 вже проживав в смт. Кушугум з ОСОБА_3 .

При застосуванні положень ст. 74 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, суди повинні встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11).

Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Ч. 2 ст. 3 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, визначає, що, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, а інше не встановлено письмовою угодою між ними (Постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13).

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у тому числі у період з 01 січня 2004 року до 11 лютого 2016 року, коли помер ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели разом спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року.

Вказаний факт підтверджується:

свідоцтвом про вінчання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 від 23.11.2014 року (вінчанням є здійснення церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім`ї, спільне проживання та народження спільних дітей), довідками з Кушугумської селищної ради про те, що у період з 2001 року по червень 2006 року ОСОБА_3 проживала разом із співмешканцем ОСОБА_5 в селищі Кушугум, довідкою Куйбишевської сільської ради про те, що ОСОБА_5 проживав разом з ОСОБА_3 з 25.06.2008 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , публічним висвітленням спільного проживання сторін у період з 2001 року по 11.02.2016 року та позиціонування їх як сімейної пари, яка проживає разом, що підтверджується у тому числі:

-декларацією від 24 березня 2014 року про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2013 рік судді Розівського районного суду Запорізької області ОСОБА_3 , де остання в якості члена своєї сім`ї у 2013 році зазначала, особу, яка спільно з нею проживає, але не перебуває у шлюбі ОСОБА_5 , 1977 р.н., (т.с. 2 а.с. 72-77);

-декларацією від 29.03.2005 року про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця за 2004 рік судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_5 , де останнім в якості саме як члена його сім`ї зазначена співмешканка ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 16);

-за п. 12 Примітки до цих декларацій: «Достовірність внесених до декларацій відомостей засвідчується підписом декларанта…»,

і такі декларації судді ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в силу вимог закону подавали щорічно до смерті судді ОСОБА_5 у 2016 році,

(не може спадкоємець ОСОБА_1 (як батько) після смерті свого сина ОСОБА_5 спростовувати факт, який визнавав публічно за своє життя його син - спадкодавець - суддя ОСОБА_5 та який, безумовно, був особою, обізнаною у галузі права, і розумів юридичні наслідки такого визнання),

письмовими додатковими поясненнями ОСОБА_3 , наданими 14.01.2016 року Пологівській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, а також показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України (Право спільної сумісної власності подружжя), який набрав законної сили з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 60 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ст. 60 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , і автомобіль «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , які належать їм на праві спільної сумісної власності, а їх частки є рівними.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Відповідач і його представник не надали суду достатніх доказів, щоб спростувати презумпцію спільності права власності позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на вказане майно.

Крім того, позивачем були надані квитанції, згідно з якими вона здійснювала у період з 2004-2008 р.р. замовлення і сплачувала кошти за розробку дизайн проекту і проведення ремонту в спільній квартирі та на придбання туди вхідних дверей, газового котла, душової кабінки, плити, кондиціонера, а також копії квитанцій про сплату нею квартплати і комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, позивача просила суд визнати договір дарування, укладений в простій письмовій формі між нею і ОСОБА_5 , від 12.02.2015 року автомобіля «Great wall safe», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , дійсним, і визнати за нею право власності на вказаний автомобіль, посилаючись на те, що вони мали намір у подальшому нотаріально посвідчити і переоформити автомобіль на неї, але через постійну зайнятість на роботі, тривале перебування автомобіля в ремонті і відсутність конкретної суми грошових коштів, необхідних для оформлення договору, вони не встигли це зробити за життя ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 202 ЦК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 717 ЦК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення правочину. Крім того, чинним законодавством не встановлено, що договори дарування автомобіля підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України, який набрав законної сили з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабміну № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірний автомобіль ОСОБА_5 , як власником автомобіля, з реєстрації не знімався, останній є зареєстрованим власником цього автомобіля, а позивач, яка вважала себе власником вказаного транспортного засобу, жодних заходів для його реєстрації за собою, починаючи з 12.02.2015 року і до 11.02.2016 року, не вжила.

Отже, спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що сам по собі договір дарування, вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у встановленому порядку, не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від дарувальника до обдарованого, а, отже, спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.

Доводи позивача про те, що право власності за договором дарування автомобіля виникло у неї з моменту передачі автомобіля за договором, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними з огляду на зазначені вище обставини.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Остапенка С.Л. є такими, що дублюють доводи заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі в суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та у спростування позову позивача у цій справі в частині його задоволення.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Остапенка С.Л .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Остапенка С.Л. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Остапенка Сергія Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 15.12.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.