Справа № 750/4870/20
Провадження № 2/750/48/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Галета Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку загального позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання недійсною Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 04.09.2015 року

за участі представника позивача адвоката Кушнеренко Є.Ю., представника відповідача адвоката Рожко С.М.,-

в с т а н о в и в:

В червні 2020 року позивач звернулась до Деснянського районного з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просила суд визнати Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 04.09.2015 року, укладену між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» недійсною. Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний правочин вчинено під впливом обману і з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечує, зазначає, що при укладенні угоди було досягнуто всіх домовленостей. Крім того, Генеральна угода складається з двох розділів, перший стосується реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором від 19.12.2013 року, другий це кредитний договір за яким АТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 строковий кредит в сумі 31364 грн. 43 коп. на строк з 04.09.2015 року по 30.09.2017 року.

Також представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки позивач на час підписання Генеральної угоди 04.09.2015 року мала змогу довідатись про порушення свого права, оскільки знайомилась при підписанні зі змістом Генеральної угоди.

За клопотанням представника відповідача судом залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог акціонерне товариства «Акцент-Банк», яким надано письмові пояснення, з яких вбачається, що проти задоволення позову третя особа заперечує.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в задоволення позову просив відмовити.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

11 лютого 2012 року до АТ «Акцент-Банк» звернулась ОСОБА_1 з анкетою заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с.147). На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримала картку НОМЕР_1 (договір SAMAB8642) строком дії до грудня 2013 року включно.

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 знову звернулась до А-Банку з питань щодо заміни картки НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням строку дії останньої. Їй було видано картку НОМЕР_2 (договір SAMAB5812).

Обидві картки фактично були ключем доступу до кредитного рахунку НОМЕР_3 , який позивачці було відкрито 11.02.2012 року.

Вказані номери SAMAB8642 та SAMAB5812 є внутрішньобанківськими, які присвоювались автоматично при видачі картки та використовуються лише для обліку в системі банківського ПЗ (а.с.165-174)

На підставі анкети-заяви від 11.02.2012 року АТ «Акцент-банк» були надані ОСОБА_1 кредитні кошти, яка остання своєчасно не повернула.

04.09.2015 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» ( який також на підставі договору доручення представляє інтереси ПАТ «Акцент-банк») було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої ( розділ 1) проведено реструктуризацію кредиту по договору SAMAB5812 від 19.12.2013 року та (розділ 2) надано ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» строковий кредит в розмірі 31364,43 грн. зі строком до 30.09.2017 року. Вказана Генеральна угода була підписана позивачем особисто.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Даними про скупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, ї періодичність та обсяги. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він немав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Відповідно до ст..230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставин, які б свідчили про ведення його в оману відповідачем згідно зі ст. 230 ЦК України, не довів самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, а також обставин щодо порушення вимог ст..11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», тому необхідно відмовити у задоволенні позову.

Керуючись статями 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місто Київ вулиця Грушевського1Д ) відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 20.12.2021 року.

Суддя Н.В.Требух