КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/2609/21 Головуючий у І інстанції Петров Д.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Таранова Станіслава Ігоровича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири

ВСТАНОВИВ:

у березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що відповідно до договору дарування квартири від 24 грудня 2004 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Борисовою С.О., квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

29 червня 2020року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .

30 червня 2020року позивач звернулася з письмовим зверненням до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» з вимогою направити комісію з представників керуючої компанії для встановлення факту та наслідків затоплення зазначеної квартири та складання акту про затоплення у найкоротший строк.

03 липня 2020 року комісією відповідача у складі провідного інженера відділу експлуатації та утримання житлового фонду - ОСОБА_2 , майстра дільниці № 1 - ОСОБА_3 , сантехніка дільниці № 1 ОСОБА_4 складено акт обстеження квартири АДРЕСА_2 , який затверджено першим заступником директора керуючої компанії, комісією відповідача, та підписано позивачем.

Згідно інформації у вказаному акті, зазначено детальний опис пошкоджень житлового приміщення, вказано, що причиною затоплення квартири АДРЕСА_2 послугував прорив стоякової труби холодного водопостачання внаслідок зношеності житлового фонду.

17 серпня 2020року складено зведений кошторис розрахунку вартості ремонту квартири після залиття за адресою: АДРЕСА_3 . Також, складено дефектний акт на ремонт квартири після залиття за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеного між обслуговуючою компанією та позивачем, предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку по АДРЕСА_4 .

Відповідно до акту залиття, під час затоплення квартири пошкоджено стіни, стелю, підлогу кухні, залито стіни та стелю коридору, повністю залито стіни, стелю, підлогу туалету, ванної кімнати кухні.

За результатами розгляду адвокатського запиту, відповідачем листом від 15.02.2021 № 10663-462 повідомлено наступне.

Пункт 2 листа - «з метою ліквідації аварійної ситуації на мережі водопостачання у житловому будинку АДРЕСА_5 зазначеного будинку встановлено ремонтну накладку на стояковому трубопроводі холодного водопостачання».

Пункт 3 листа - «Залиття квартири АДРЕСА_1 сталося в наслідок прориву стоякового трубопроводу холодного водопостачання».

Пункт 4 листа - «Прорив стоякового трубопроводу холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_6 стався внаслідок зношеності».

Посилаючись на інформацію локального та зведеного кошторису на будівельні роботи та ремонт квартири після її залиття позивачка просила стягнути з відповідача 167 237 грн. майнової шкоди та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Таранов С.І. посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити, та стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 167 237 грн.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем було доведено належними та допустими доказами факт залиття її квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, розмір завданих збитків, тоді як відповідач не спростував своєї вини у залитті квартири апелянта.

Апелянт зазначає, що факт залиття квартири, власником якої є позивач, підтверджується актом залиття квартири, складеним виконавцем послуг багатоквартирного будинку - Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 03.07.2020 року.

Причиною затоплення квартири, власником якої є позивач, став прорив стоякової труби холодного водопостачання внаслідок зношеності житлового фонду.

Обставини залиття квартири апелянта, в повній мірі зафіксовані у відповідному акті, жодної згадки про те, що з вини власника квартири АДРЕСА_7 стався прорив стоякової труби холодного водопостачання зазначений акт залиття квартири не містить.

Крім того, розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири апелянта, визначений локальним кошторисом на будівельні роботи на ремонт квартири після залиття за адресою: АДРЕСА_3 ; зведеним кошторисом на будівельні роботи на ремонт квартири після залиття за адресою: АДРЕСА_3 ; дефектним актом на ремонт квартири після залиття за адресою: АДРЕСА_3 та відповідачем не спростований.

Також, апелянт вказує, що відповідальним за обслуговування та ремонт (заміну) труб стояка холодного водопостачання, що проходить через квартиру АДРЕСА_6 є комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського райому м. Києва», на балансі якого знаходяться стояки холодного водопостачання по будинку АДРЕСА_4 на час залиття, доказів іншого суду не надано, і тому, саме вищезазначене комунальне підприємство має відшкодовувати апелянту спричинену залиттям шкоду.

Апелянт вважає, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири апелянта не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського райому м. Києва» є неналежним відповідачем оскільки шкоду позивачу завдано внаслідок його неправомірних дій та із вини останнього.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Таранова С.І.не підлягає задоволенню з таких підстав.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що відповідно до договору дарування квартири від 24грудня 2004 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Борисовою С.О., квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

29 червня 2020року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .

03 липня 2020року комісією відповідача у складі провідного інженера відділу експлуатації та утримання житлового фонду - ОСОБА_2 , майстра дільниці № 1 - ОСОБА_3 , сантехніка дільниці № 1 ОСОБА_4 складено акт обстеження квартири АДРЕСА_2 , який затверджено першим заступником директора керуючої компанії, комісією відповідача, та підписано позивачем.

У вказаному акті зазначено детальний опис пошкоджень житлового приміщення.

Разом з тим, в акті вказано, що залиття квартири АДРЕСА_2 сталося з вищерозташованої квартири АДРЕСА_7 через прорив стоякової труби холодного водопостачання, внаслідок зношеності житлового фонду.

Також встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири.

Суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності винних дій Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» у заподіянні шкоди майну позивачки внаслідок залиття належної їй квартири.

Суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Висновків суду першої інстанції аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтування її розміру. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14.

Відповідно до позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог і такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду з даного питання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що вони не містять жодного доказу на підтвердження обставин наявності винних дій Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» у заподіянні шкоди майну позивачки внаслідок залиття належної їй квартири.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження тієї обставини, що причиною залиття належної позивачу квартири ймовірно можуть бути дії або бездіяльність третіх осіб, мешканців квартири АДРЕСА_6 , оскільки залиття квартири АДРЕСА_8 відбулося через прорив стоякової труби холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_7 , через, ймовірно, зношеність житлового фонду.

Наведена обставина вбачається з акту обстеження квартири АДРЕСА_2 від 03.07.2020, який було складено комісією у складі провідного інженера відділу експлуатації та утримання житлового фонду - ОСОБА_2., майстра дільниці № 1 - ОСОБА_3 , сантехніка дільниці № 1 ОСОБА_4 .

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Таранова Станіслава Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана