КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Київ

Справа №760/20664/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16477/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Калініченко О.Б. 20 серпня 2021 року в м. Києві, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :82:277:0197 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що станом на 2021 заявником не було надано інформації про право власності на земельну ділянку, на яку він просив накласти арешт, а заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях і не містить викладу обставин та доказів щодо наміру відчуження зазначеного майна, у разі його належності станом на 2021 рік відповідачу.

Також заявником не було наведено обґрунтованих обставин і не надано жодних доказів, які б підтверджували, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не погодився із вказаною ухвалою ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Твердження суду першої інстанції стосовно того, що заявником не було надано інформації про право власності на земельну ділянку вважає безпідставним, так як звертаючись із заявою про забезпечення позову ним було долучено довідку із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, якою підтверджується, що у власності ОСОБА_2 наявне єдине майно: земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . А намір ОСОБА_2 відчужити земельну ділянку підтверджується ним самим у позовній заяві, де він зазначав, що під час підготовки пакету документів для продажу земельної ділянки йому стало відомо про наявність арешту на цю земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього кошти в сумі 7980000,00 грн.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :82:277:0197, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що єдиним можливим способом виконання рішення суду, у разі його задоволення та повернення суми позики згідно договору, є стягнення у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» за рахунок майна ОСОБА_2 , в саме земельної ділянки кадастровий номер :82:277:0197, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої може покрити суму боргу.

На підтвердження вказаних обставин представником позивача була надана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18 серпня 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , є власником вказаної земельної ділянки.

Також до заяви долучено копію договору позики та копію відповіді приватного нотаріуса Змисловської Т.В. з приводу вчинення нею виконавчого напису за договором позики наданої на адвокатський запит.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено обґрунтованих обставин і не надано жодних доказів, які б підтверджували, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про власника земельної ділянки станом на 2021 рік.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно з ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом вказаного позову є невиконанням відповідачем умов договору позики від 29 квітня 2010 року, за яким він отримав від позивача грошові кошти у розмірі 7980000 грн, які останній і просить стягнути.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року встановлено, що вказаний договір позики між сторонам не укладався.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції посилаючись на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, якою встановлено, що вказаний договір позики між сторонам не укладався, не звернув увагу на те, що ним подана касаційна скарга та відкрито касаційне провадження, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки подання касаційної скарги не зупиняю дію постанови апеляційного суду, вона набирає законної сили з моменту проголошення.

Згідно з даними інформаційної довідки 134495364 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15 серпня 2018 року, земельна ділянка (кадастровий номер: :82:277:0197) належить на праві власності ОСОБА_2 . Також з інформації про державну реєстрації обтяжень вбачається, що 15 серпня 2018 року на вказану земельну ділянку було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_2 , винесеної приватним виконавцем Кісельовою В.В. /а.с. 15,16/.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано доказів належності відповідачу нерухомого майна (земельної ділянки), на яке він просить накласти арешт, станом на 2021 рік, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити, чи є відповідач власником вказаного нерухомого майна станом на дату подання заяви про забезпечення позову.

Крім того, заявником не доведено намірів відповідача відчужити вказану земельну ділянку, або чинити перешкоди у виконанні можливого рішення суду про задоволення позову. Посилання в заяві про можливість відчуження вказаної земельної ділянки на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.Позивачем також не доведено, що у відповідача відсутня фінансова можливість виконати рішення суду в добровільному порядку, у випадку його задоволення.

Також, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є таким, що може обмежувати права власника земельної ділянки, оскільки такі дії становлять пряме втручання у право власності, що включає в себе можливість володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном на свій розсуд.

Посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 сам підтвердив, що він має намір продати вказану вище земельну ділянку, оскільки в позовній заяві зазначав про те, що готував документи для продажу земельної ділянки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі обставини існували станом на 2018 рік, а тому підстав вважати, що в останнього існують наміри ухилитися від виконання можливого рішення суду, у цій справі не вбачається.

Отже, встановивши, що заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, є аналогічними доводам, викладеним в заяві про забезпечення позову, та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 грудня 2021 року.