Справа № 761/553/21
Провадження № 2/761/5411/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Собкалова С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

12.01.2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви від 25.05.2021 року позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь 5 184 000,00 грн. моральної шкоди.

Вимоги обгрунтовані тим, що 19.08.2019 року під час виконання своїх функціональних обов`язків водія групи швидкого реагування, прибувши на територію парку ім. М.Рильського, близько 22.30 год. під`їхала невідома машина із заднього вікна якої по позивачу, який перебував за кермом службового автомобіля КП «Муніципальна охорона» було здійснено постріли. У результаті пострілів ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення у голову в районі лівого ока. В подальшому ОСОБА_1 перебував на лікарняному 126 днів безперервно.

Як зазначено в позовній заяві, відповідно до постанови слідчого СУ ГУ НП в м.Києві, ОСОБА_3 було визнано потерпілим у кримінальному провадженні за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.1, 7 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України.

Згідно з актом розслідування нещасного випадку, що стався 19.08.2019 року, нещасний випадок стався під час виконання трудових обов`язків, за режимом роботи підприємства та в робочий час.

Як зазначає позивач, йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 45% та ІІІ групу інвалідності по зору внаслідок трудового каліцтва.

Позивач зазначає, що внаслідок того, що відповідач не забезпечив безпечні умови праці, позивач втратив 45% своєї первісної працездатності, тому саме відповідач має відшкодувати моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог на тій підставі, що вони не обгрунтовані на вимогах закону, оскільки відповідач не порушував прав позивача, нещасний випадок стався внаслідок неправомірних дій іншої особи та в зв`язку з цим розпочате кримінальне провадження.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2 статті 4 Закону України «Про охорону праці» визначає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципі пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме:

створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання;

розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці;

забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються;

впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо;

забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом;

забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин;

організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів;

розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці;

здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці;

організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці;

вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків.

Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно з положеннями статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.

У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.

В той же час, згідно із ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Положення частини 1 статті 1167 ЦК України визначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (стаття 1168 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на посаді водія спецтранспорту реагування Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» та 19.08.2019 року о 22 год. 30 хв. стався нещасний випадок внаслідок якого ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення у голову в районі ока.

Постановою від 30.09.2019 року старшого слідчого СУ ГУ НП в м.Києві старшого лейтенанта поліції Андронової А.С., Лєдєньова А.І. визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0007004 від 20.08.2019 року, розпочатого за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.п.1, 7 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України.

Як зазначено в постанові, 23.05.2019 року до Голосіївського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення злочину звернувся ОСОБА_1 повідомивши, що вказаним кримінальним правопорушенням йому були заподіяні тілесні ушкодження, що підтверджується показами свідків та інших потерпілих у кримінальному провадженні.

Актом розслідування нещасного випадку, що стався 19.08.2019 року о 22 год. 30 хв. в Комунальному підприємстві Виконавчого органу Київської міської ради КМДА «Муніципальна охорона» встановлено, що нещасний випадок стався на території парку ім.М.Рильського на розі АДРЕСА_1 , внаслідок випадку потерпілим є ОСОБА_1 - контузія ІІІ ст., забійна рана нижньої повіки та кон`юктивної склери, гіфема, гемофтальм лівого ока. Як зазначено в акті, до автомобіля ОСОБА_1 під`їхав автомобіль Мерседес із заднього вікна якого були здійснені постріли у вікно ОСОБА_1 , який знаходився за кермом а/м КП «Муніципальна охорона». У результаті цього ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення у голову в районі лівого ока. ОСОБА_1 було доправлено до лікарні.

У висновках акту вказано, що травма заподіяна іншою особою, травмування внаслідок протиправних дій інших осіб згідно постанови СУ ГУ НП України у м.Києві про визнання потерпілим у кримінальному провадженні від 30.09.2019 року.

Висновком комісії зазначено, що нещасний випадок стався під час виконання трудових обов`язків, за режимом роботи підприємства, в робочий час, випадок пов`язаний з виробництвом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 тривалий час проходив лікування та внаслідок отриманої травми, 22.01.2020 року йому була встановлена ІІІ група інвалідності по зору, 45 % ступінь втрати працездатності та протипоказана робота із загрозою травми ока.

При зверненні до суду з позовом та обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач посилався на висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової психологічної експертизи у цивільній справі №761/553/21, згідно з висновками якого ситуація, що склалася 19.08.2019 о 19 год. 30 хв. в КП «Муніципальна охорона» з ОСОБА_1 є психотравмуючою для ОСОБА_1 та нанесла йому моральну шкоду. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за справою, складатиме матеріальний еквівалент 864 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи.

Як вказує позивач, звертаючись до суду з позовом, нещасний випадок стався з ним внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань щодо безпечних умов праці.

В той же час в позовній заяві не було зазначено які порушення безпечних умов праці були з боку відповідача. Так само під час слухання справи ні позивач, ні його представник не могли пояснити, які положення внутрішніх інструкцій щодо безпечних умов праці були порушені відповідачем.

Так, відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Позивач не надав суду доказів, що внаслідок порушення відповідачем умов безпечної праці, йому була спричинена моральна шкода.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що в судовому засіданні не встановлено порушень відповідачем безпечних умов праці позивача, нещасний випадок стався не з вини відповідача, а сторонньої особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 7, 10, 76, 81, 133-141, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула