Справа №705/4942/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Гудзенко В.Л.

при секретарі судового засідання Музичук Л.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Марченко Наталія Миколаївна про визнання недійсними договорів дарування , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Марченко Наталія Миколаївна про визнання недійсними договорів дарування.

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_3 , з 29 травня 2018 року став новим кредитором згідно договору переуступки права вимоги грошових коштів від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в розмірі 789800 грн. Дані кошти ОСОБА_5 зобов`язаний сплатити згідно рішення Уманського міськрайонного суду. Як йому стало відомо ОСОБА_5 на даний момент немає ні грошових коштів ні будь-якого майна. 13 березня 2014 року були вчинені договори дарування ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на чотири земельні ділянки розташовані на території Краснопільської сільської ради, кадастрові №:01:002:0370 ( 0,0426 га для ведення особистого селянського господарства ), №:01:002:0316 ( 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ), № :01:001:0271 ( 0,6587 га для комерційного використання ), №:01:002:0407 ( 0,3727 га для ведення особистого селянського господарства ).

Згідно ухвали суду від 3 березня 2014 року, на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_5 було накладено арешт, проте у зв`язку з тим, що реєстрація обтяжень відбувається не миттєво, ОСОБА_5 встиг оформити договори дарування на ОСОБА_4 , що являється недобросовісними діями по відношенню до взятих на себе грошових зобов`язань, а саме ухилення від виконання договору позики, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

В будь-яких договорах дарування дарувальник повинен підтвердити, що стосовно дарованого майна відсутні будь-які обтяження, судові спори. Своїми діями ОСОБА_5 ввів в оману нотаріуса, оскільки на момент укладення договорів вже була ухвала про накладення арешту на все майно, в зв`язку з чим було порушено процедуру укладення договорів дарування.

04.09.2014 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 вчинила договори дарування на вище зазначені земельні ділянки, також посвідчені нотаріусом Марченко Н.М.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_5 здійснив правочин з оформлення договору дарування на ОСОБА_4 на вище зазначені земельні ділянки з порушенням чинного законодавства, такі правочини являються нікчемними в силу закону, а отже ОСОБА_4 також не мала права в подальшому дарувати зазначені земельні ділянки ОСОБА_6 .

Згідно ст..230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч.1 ст.229 ЦК України ), такий правочин визнається судом не дійсним.

Оскільки на даний момент у ОСОБА_5 відсутнє будь-яке майно, на яке ДВС могла б провести стягнення, позивач позбавлений можливості отримати компенсацію як кредитор ОСОБА_5 , а тому змушений звернутися до суду та просить:

1/ визнати договір дарування №504 згідно реєстру від 13.03.2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,0426 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:01:002:0370 недійсним;

2/ визнати договір дарування №502 згідно реєстру від 13.03.2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий №:01:002:0316 недійсним;

3/ визнати договір дарування №503 згідно реєстру від 13.03.2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,6587 га для комерційного використання, кадастровий № :01:001:0271 недійсним;

4/ визнати договір дарування №505 згідно реєстру від 13.03.2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,3727 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:01:002:0407 недійсним;

5/ визнати договір дарування згідно реєстру №1594 від 04.09.2014 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 43, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,0426 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:01:002:0370 недійсним;

6/ визнати договір дарування згідно реєстру №1592 від 04.09.2014 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 43, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий №:01:002:0316 недійсним;

7/ визнати договір дарування згідно реєстру №1591 від 04.09.2014 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 43, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,6587 га для комерційного використання, кадастровий № :01:001:0271 недійсним;

8/ визнати договір дарування згідно реєстру №1593 від 04.09.2014 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 43, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Марченко Н.М., на земельну ділянку площею 0,3727 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:01:002:0407 недійсним;

9/ застосувати наслідки недійсного договору дарування та визнати право власності на земельну ділянку №:01:002:0370( 0,0426 га для ведення особистого селянського господарства ), що розташована на території Краснопільської сільської ради за ОСОБА_5 ;

10/ застосувати наслідки недійсного договору дарування та визнати право власності на земельну ділянку №:01:002:0316 ( 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ), що розташована на території Краснопільської сільської ради за ОСОБА_5 ;

11/ застосувати наслідки недійсного договору дарування та визнати право власності на земельну ділянку № :01:001:0271 ( 0,6587 га для комерційного використання ), що розташована на території Краснопільської сільської ради за ОСОБА_5 ;

12/ застосувати наслідки недійсного договору дарування та визнати право власності на земельну ділянку №:01:002:0407 ( 0,3727 га для ведення особистого селянського господарства ), що розташована на території Краснопільської сільської ради за ОСОБА_5 .

08.01.2019 на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_4 згідно якого вона позов не визнає та зазначає, що відповідно до ст.ст.215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ОСОБА_4 вважає, що права та інтереси позивача ОСОБА_3 ніяким чином ні вона, як обдарована, ні дарувальник ОСОБА_5 , який подарував їй вказані земельні ділянки не порушували. В своєму позові ОСОБА_3 взагалі не зазначив, у зв`язку з чим та на підставі чого він заявив вказані позовні вимоги, і яким чином зазначені договори дарування земельних ділянок стосуються його прав та інтересів, та в чому полягає порушення його прав.

Так, дійсно 13.03.2014 ОСОБА_5 подарував їй вказані земельні ділянки, так як мав повне право розпорядитися своїм майном на власний розсуд, і ніяким чином своїми діями чи бездіяльністю при складанні вказаних договорів дарування зазначених земельних ділянок ОСОБА_4 не порушувала права і інтереси позивача ОСОБА_3 , так як це також жодним чином не зазначено і у позовній заяві.

ОСОБА_4 отримуючи у дарунок вказані земельні ділянки від ОСОБА_5 не знала і не могла знати, що в останнього є якісь проблеми зі грошовими боргами.

ОСОБА_3 не додає до своєї позовної заяви ухвали суду від 03.03.2014 , не вказавши навіть яким судом було накладено арешт на майно, і на яке конкретно майно ОСОБА_5 було накладено арешт.

В додатках до позовної заяви відсутні будь-які документи недобросовісності виконання ОСОБА_5 взятих на себе грошових зобов`язань, та відсутні будь-які документи, які підтверджують, що ОСОБА_5 отримуючи грошову позику від ОСОБА_7 , заставляв своє майно, в тому числі і вказані земельні ділянки, як гарантії виплати боргу.

З позовної заяви вбачається, що кредитор ОСОБА_7 набув право стягнення грошового боргу з ОСОБА_5 в сумі 789800 грн. основного боргу та судових витрат в розмірі 3654 грн. ще 13 липня 2015, однак з того часу ОСОБА_7 , знаючи достовірно про наявність у боржника ОСОБА_5 права власності на вказані земельні ділянки, та знаючи достовірно про їх відчуження 13.03.2014 ОСОБА_4 , а потім і про відчуження вказаних земельних ділянок 04.09.2014 ОСОБА_6 , не звертався до суду протягом визначеного законом строку давності в один рік з вимогою про визнання недійсними вказаних договорів дарування.

Відповідно до ст..514 ЦК України до нового кредитора переходять усі права старого кредитора в зобов`язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При оформленні відносин з відступлення права вимоги, крім традиційних реквізитів, у договорі також потрібно зазначити: які документи, що підтверджують право вимоги, передаються старим кредитором новому; боржника, до якого пред`являється право вимоги; договір, з якого випливає право вимоги; підстави виникнення права вимоги у старого кредитора; ознаки, що індивідуалізують право вимоги.

В даному випадку позивач ОСОБА_3 надав суду як додаток до своєї позовної заяви неналежним чином оформлену копію договору про відступлення права вимоги №4 від 29.05.2018, в якому відсутні зазначені обставини та будь-які документи, що підтверджують право вимоги.

У відповідності до ч.2 ст.513 ЦК України правочин з відступлення права вимоги, що виник на підставі договору, який підлягає держреєстрації, має бути зареєстрований у тому самому порядку, як і такий договір.

В даному випадку ОСОБА_4 вважає, що первісний кредитор ОСОБА_7 без будь-яких поважних причин пропустив строк давності звернення до суду з вимогою про визнання вказаних договорів дарування недійсними, так як 13 липня 2015 набув право стягнення грошового боргу з ОСОБА_5 , та з огляду на наявну в позовній заяві та додатках до неї інформації, був добре обізнаний з майновим станом боржника ОСОБА_5 , а новий кредитор ОСОБА_3 , був обізнаний із вказаними обставинами у відповідності до умов договору про відступлення права вимоги №4 від 29.05.2018.

Згідно ч.1 ст.728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Крім того, навіть загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вимога про визнання правочину недійсним, заявлена більше як через 3 роки. За таких обставин сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, позивач ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_5 здійснив правочин з оформлення договору дарування на ОСОБА_4 з порушенням чинного законодавста, а такі правочини є нікчемними в силу закону, то і вона в подальшому дарувати земельні ділянки ОСОБА_6 не мала права. Позивач в позові заявляє про нікчемність правочину, не заявляючи при цьому зазначених позовних вимог.

Від відповідача ОСОБА_6 08.01.2019 та 16.01.2019 надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідач позов не визнав та зазначив наступне.

Відповідно до ст..202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник ) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому ) безоплатно майно ( дарунок ) у власність.

ОСОБА_5 , кредитором якого зазначає себе позивач, не є стороною оскаржуваних ним договорів дарування земельних ділянок укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Позивач не надав суду будь-яких доказів того, що при укладенні договорів дарування земельних ділянок між ОСОБА_4 - дарувальником і ним - обдарованим, мало місце приховування обставин, які мають істотне значення та які могли бути перешкодою для їх вчинення.

У позивача відсутні підстави для звернення до суду із позовом про застосування положень ст..230 ЦК України до вище вказаних договорів дарування земельних ділянок вчинених ОСОБА_4 на його користь 04.09.2014.

Позивачем не доведено того, що спірним правочином було порушено його права, оскільки ним не надано доказів, що на момент укладення правочину він був співвласником земельних ділянок, мав будь-яке відношення до земельних ділянок, що вони були придбані за позичені ним гроші, або що на момент укладення спірного правочину було порушено його законні інтереси вчиненням такого правочину.

При зверненні з позовом про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок та застосування наслідків недійсності правочинів позивачем було пропущено строк позовної давності.

Просить в задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволити, пояснив, що згідно договору відступлення позивач має право вимагати повернення з ОСОБА_5 грошових коштів, які стягнуто з останнього на користь ОСОБА_7 , адже до нього перейшли всі права кредитора. З метою уникнення відповідальності та порушуючи ухвалу суду про арешт майна, яка була винесена в цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, ОСОБА_4 відчужив свої земельні ділянки матері. Вважає, що строк звернення з даним позовом він не пропустив, так як про ці обставини дізнався лише 29.05.2018 року, як отримав витяг про обтяження.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, від його представника ОСОБА_10 20.12.2018 на адресу суду подано заяву в якій позовні вимоги ОСОБА_5 визнаються в повному обсязі, просить їх задоволити та слухати справу у відсутність ОСОБА_5 та його представника. Зазначає, що ні на момент укладення договорів дарування земельних ділянок ні на даний момент немає змоги розрахуватись згідно взятих на себе грошових зобов`язань.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, адже позивач не зазначив, яке його право порушено, пропустив строк звернення до суду, не надав ухвалу від 03.03.2014.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, просила слухати справу у її відсутність.

Судом встановлено.

29 травня 2018 року згідно договору про відступлення права вимоги №4, ОСОБА_7 , як первісний кредитор передає, а новий кредитор ОСОБА_3 приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2015 по справі №705/1115/14ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення 789800 грн. основного боргу та судових витрат в сумі 3654 грн. За цим договором новий кредитор одержує право ( замість первісного кредитора ) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2015 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 13 березня 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,3772 га ( для ведення особистого селянського господарства ), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування земельної ділянки від 13 березня 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,6587 га ( для комерційного використання ), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування земельної ділянки від 13 березня 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2500 га ( для будівництва та обслуговування жилого будинку ), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування земельної ділянки від 13 березня 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0426 га ( для ведення особистого селянського господарства ), яка розташована в с. Краснопілка Уманського району Черкаської області.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 04 вересня 2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,3772 га ( для ведення особистого селянського господарства ), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування земельної ділянки від 04 вересня 2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,6587 га ( для комерційного використання ), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування земельної ділянки від 04 вересня 2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2500 га ( для будівництва та обслуговування жилого будинку ), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування земельної ділянки від 04 вересня 2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0426 га ( для ведення особистого селянського господарства ), яка розташована в с. Краснопілка Уманського району Черкаської області.

Розглянувши позовну заяву, відзиви та письмові пояснення, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Під обманом необхідно розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї із сторін.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Верховний Суд у постанові від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц зазначив, що за змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У постанові від 14.03.2019 у справі №755/3903/17 Верховний Суд зауважив, що обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Враховуючи зазначене та те, що позивач ОСОБА_3 не був стороною договорів дарування, то відповідно його не можна було ввести в оману, порушень закону, які були б підставою для визнання цих правочинів недійними, не відбулось.

Відтак договір дарування вчинено сторонами згідно законодавству та волі сторін. Нотаріусом вчинено всі необхідні дії щодо встановлення дійсної волі сторін, дотримано порядку вчинення нотаріальної дії та державної реєстрації права власності у зв`язку із вчиненням правочину.

Натомість позивач по справі не є стороною договору дарування. Позовна заява не містить будь-яких доказів порушення прав позивача.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_5 подарував земельні ділянки після винесення ухвали про накладення арешту на його майно, з метою уникнення звернення стягнення на це майно в рахунок погашення боргу на користь ОСОБА_7 , однак даної ухвали суду він не надає.

Крім того в період з 13 березня 2014 року( тобто з часу заключення договорів дарування ) кредитор ОСОБА_7 , як зацікавлена особа, не звертався до суду про визнання договорів дарування недійсними.

ОСОБА_7 без будь-яких поважних причин пропустив строк давності звернення до суду з вимогою про визнання вказаних договорів дарування недійсними, так як 13 липня 2015 набув право стягнення грошового боргу з ОСОБА_5 .

Згідно ч.1 ст.728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з вище викладеного, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки він вибрав не вірний спосіб захисту, адже він не був стороною правочинів, щоб заявляти про визнання його недійсним на підставі ст..230 ЦК України, крім того даний позов поданий з пропущенням строку звернення, клопотання про його поновлення позивачем не заявлялося, а відповідачами в свою чергу заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

На підставі вище викладеного, керуючись ст..ст.203,215,217,229,230,728 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 18, 19, 258-259, 263, 265, 27, 354 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Марченко Наталія Миколаївна про визнання недійсними договорів дарування - відмовити.

Заходи забезпечення позову вжиті в даній справі ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2018 щодо відчуження земельних ділянок - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 27 вересня 2021 року.

Головуючий В.Л. Гудзенко