Справа №461/5715/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом адвоката Сидорук Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом адвоката Максиміва Володимира Ігоровича в інтересах відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Сидорук О.О. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом, в якому просить: змінити розмір аліментів, що стягується з позивача в користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених судовим наказом, виданим Сихівським районним судом м.Львова 23.06.2018 року в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з позивача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/7 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову покликається на те, що судовим наказом Сихівського районного суду м.Львова від 23.06.2018 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На момент видачі вказаного судового наказу, позивач працював у ПП «Соловій транс» водієм автотранспортного засобу та розмір аліментів складав 775,39 грн. 10.04.2019 року ОСОБА_3 звільнений з роботи, на момент чого, розмір аліментів складав 1473,87 грн. на місяць. На даний час, з урахуванням ч.2 ст.195 СК України, розмір аліментів збільшився та складає суму 2565,25 грн. Однак, позивач не має постійного місця праці та доходу. При цьому, на утриманні ОСОБА_3 знаходиться ще двоє малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку відсутністю сторонньої допомоги та наявності двох неповнолітніх дітей, дружина позивача ОСОБА_9 не має можливості влаштуватись на роботу та також знаходиться на утриманні чоловіка. Таким чином, розмір аліментів на одну дитину в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, що на даний момент вираховується з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, складає суму у розмірі 2565,25 грн. та є непосильним тягарем для позивача і його сім`ї. Зазначена сума перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка на даний час складає 2318,00 грн. Оскільки на даний час погіршилось матеріальне становище позивача, у зв`язку з відсутністю постійного доходу та одночасним збільшенням розміру аліментів, розмір яких вираховується на одну дитину з урахуванням ч.2 ст.195 СК України, просить позов задоволити.

02.11.2020 року представник відповідача адвокат Максимів В.І. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просив: стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3600,00 грн. Вказану заяву обґрунтовує тим, що син позивача за первісним позовом - ОСОБА_10 протягом останніх трьох місяців систематично займається спортом в СКА «Львів», що є необхідним для повноцінного розвитку дитини та сформування правильної статури та покращення м`язової частини хребта, що є рекомендацією лікаря. Витрати по оплаті уроків з плавання несе виключно ОСОБА_4 , оскільки батько в добровільному порядку відмовляється оплачувати половину таких витрат. Також зазначає, що первісну позовну заяву вважає безпідставною, необгрутнованою, такою, що суперечить інтересам дитини та ставить під загрозу добробут та майновий стан з огляду на наступне. Так, позивач звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП, тобто за власним бажанням, жодних доказів про те, що останній намагався знайти іншу роботу або став в чергу за роботою на біржу праці, до матеріалів справи не надано. Вважає, що зменшуючи стягнення аліментів на утримання дитини на суму лише 1465,85 грн. щомісячно, позивач бажає уникнути піклування про свого сина. Крім того, вказує, що розмір аліментів, який просить зменшити позивач, є неприйнятним, оскільки коштів, які сплачувались раніше, не вистачало на чверть витрат, пов`язаних з утриманням дитини (їжу, одяг, медикаменти). Більше того, батько дитини жодним чином ніколи не ніс додаткових витрат на утримання сина плавання, репетиторство з англійської мови, лікування, тощо. Звертає увагу суду на те, що син позивача ОСОБА_3 отримав травму голови, однак, все лікування та витрати по відновленню дитини понесла виключно ОСОБА_4 . З огляду на наведене, просить відмовити в задоволенні первісного позову.

В подальшому, 23.11.2020 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Максимів В.І. подав до суду заяву про збільшення зустрічних позовних вимог, згідно якої, просить стягнути з позивача ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, пов`язані з плаванням у розмірі 3600,00 грн. та додаткові витрати, пов`язані з репетиторством з німецької мови у розмірі 2600,00 грн.

14.12.2020 року представником позивача адвокатом Сидорук О.О. скеровано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що факт наявності трьох малолітніх дітей повинен враховуватись судом відповідно до ст.182 СК України. Те, що позивач звільнений з роботи за власним бажанням, не може свідчити про бажання уникнути обов`язку зі сплати аліментів. Навпаки, звільнення з роботи призвело до збільшення суми аліментів, що підлягає до стягнення. Зазначає, що відповідач не вказує, який розмір становлять витрати на дитину та з чого такі складаються. Водночас, здатність ОСОБА_4 нести високі витрати на дитину кожного місяця, не може зобов`язати платника аліментів нести такі ж за відсутності в нього фінансової можливості. Також просить врахувати те, що позивач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не має роботи та в період з 05.10.2020 року по 19.10.2020 року переніс захворювання, у зв`язку з чим, разом з сім`єю проходив амбулаторне лікування. В листопаді 2020 року позивач переніс операцію, у зв`язку з чим, перебував у лікарні з 03.11.2020 року по 13.11.2020 року. Вказані обставини доводять перебування позивача у стані непрацездатності в зазначені періоди, що призвели до погіршення його матеріального стану. Виплата аліментів проводиться позивачем із заощаджень сім`ї та з допомоги родини. Вважає, що слід враховувати і те, що дитина позивача ОСОБА_6 , на утримання якого стягуються аліменти, має частку у спільній сумісній власності на квартиру разом з батьком - позивачем і дідом (по лінії батька) ОСОБА_11 . Зазначає, що твердження відповідача про відмову позивача в наданні фінансової допомоги дитині у зв`язку з травмою нічим не підтверджено та спрямовано лише на безпідставну дискредитацію останнього. Вимоги зустрічної позовної заяви вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки надані відповідачем докази є недопустимими та не доводять підстав для стягнення додаткових витрат.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат Сидорук О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити. Крім того, просила відмовити в задоволенні уточненої зустрічної позовної заяви, з мотивів безпідставності такої.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) адвокат Максимів В.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та задоволити позовні вимоги зустрічної позовної заяви.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23.06.2018 року Сихівським районним судом м.Львова у справі №464/3260/18 винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Згідно запису трудової книжки, 10.04.2019 року, ОСОБА_3 звільнений з посади водія автотранспортних засобів ПП «Соловій Транс» за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України на підставі Наказу №16 від 10.04.2019 року (а.с.12).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 23.09.2010 року (а.с.13).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.14).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_14 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.15).

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, позивачем на підтвердження доводів викладених в позовній заяві, було надано копію судового наказу про стягнення аліментів, копію трудової книжки, згідно якої останній звільнений з останнього місця роботи 10.04.2019 року, свідоцтво про одруження та свідоцтва про народження двох неповнолітніх дітей.

Водночас, позивач зазначає що на даний час є безробітнім та не має доходу, однак достатніх доказів на підтвердження зазначених обставин суду надано не було, зокрема, відсутні будь-які дані про надання позивачу статусу безробітного та про відсутність доходів протягом тривалого часу. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_3 є особою працездатного віку, медичних протипоказань до роботи не має, будь-яких інших перешкод для працевлаштування в ході розгляду справи встановлено не було.

Таким чином, аналізуючи надані докази, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що суттєво погіршився його матеріальний стан, в т.ч. про те, що на даний час він є безробітнім та не може влаштуватися на роботу, через що не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі.

Вирішуючи уточнений зустрічний позов ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить із наступного.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, відповідач, окрім іншого, посилається на те, що неповнолітній син ОСОБА_10 потребує додаткового розвитку здібностей плавання у СКА «Львів» та репетиторства з німецької мови.

На підтвердження наведеного, ОСОБА_4 надано Довідку, видану інструктором методистом (тренером з плавання) плавального басейну НСБ ЛВС Кручком С. та Довідку, видану ОСОБА_15 , згідно якої витрати за репетиторство з німецької мови за вересень, жовтень та листопад 2020 року становлять 5200 грн.

За вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Разом з тим, вказані вище документи надані без підтвердження повноважень осіб на видачу таких та без доказів сплати вказаних послуг (відповідних платіжних документів, квитанцій, чеків тощо), відтак, не заперечуючи права дитини на отримання додаткових витрат, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не доведено належними, беззапереченими доказами наявності факту понесення таких, а тому, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволені позовних вимог, понесені судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.192 СК України, ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову адвоката Сидорук Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_3 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову адвоката Максиміва Володимира Ігоровича в інтересах ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько