Справа № 336/7317/20
Пр. № 2/336/1079/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозової В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , акціонерне товариство «Альфа Банк», про розірвання договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору дарування, який укладений сторонами 9 квітня 2008 року.

В позові зазначила, що у вказаний час сторони уклали договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняв в дар 29/50 частин будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 9 договору право власності на 29/50 частин будинку АДРЕСА_1 у обдарованого виникло з моменту прийняття дарунку. В пункті 6 договору встановлено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору, якщо на момент пред`явлення вимог дарунок є збереженим, у разі якщо обдарований створює загрозу втрати дарунка. Від сторонніх осіб, які фотографували вказану нерухомість в жовтні 2020 року, позивачка дізналась, що подарований нею будинок переданий відповідачем в іпотеку фінансовій установі, в структурному підрозділі державної виконавчої служби перебуває на виконанні виконавчий про стягнення заборгованості за кредитним договором, в забезпечення виконання зобов`язань по якому був укладений договір іпотеки. Про те, що ОСОБА_4 передав дарунок в іпотеку банку, позивачка не знала до моменту отримання 20 листопада 2020 року інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 8 жовтня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у зв`язку з чим існує реальна загроза відчуження предмету дарування та передачі права власності третій особі. Своїм відношенням та діями до подарованого йому нерухомого майна відповідач створив загрозу безповоротної втрати дарунка, який має для позивача велику немайнову цінність, оскільки вона вклала в цей будинок багато сил та праці, грошей і мріяла про те, щоб в ньому проживали її нащадки. Значущість для дарувальниці предмету дарунка посилює та обставина, що вона не припиняла жити в ньому, що є обов`язковою умовою передачі дарунка у відповідності до пункту 10 договору. Статтею 727 ЦК України внормовано підстави для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, однією з яких є розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність, при цьому визначальним є доведення того, що обдарованому було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника, а це, у свою чергу, зобов`язує обдарованого бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Обчислення давності пред`явлення дарувальником вимог про розірвання договору дарування, яка є скороченою і у відповідності до ст. ст. 258, 728 ЦК України становить один рік, починається з моменту, коли дарувальник дізнався або повинен був дізнатися про обставини, що передбачені статтею 727 ЦК України. Так як інформацію про передачу дару в іпотеку та накладення на нього арешту і встановлення обтяжень позивач отримала 20 листопада 2020 року, давність звернення для застосування вказаного способу захисту права нею не порушена.

У зв`язку з викладеним просить про задоволення позову, розірвання на вимогу дарувальника договору дарування, укладеного 9 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі ухвали суду від 15.03.2021 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

13 квітня 2021 року на підставі ухвал Шевченківського районного суду м. Запоріжжя до участі в справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_5 та акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Ухвалою суду від 19.08.2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження в справі до розгляду справ за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредитування (1); ОСОБА_4 до державного підприємства «Сетам», акціонерного товариства «АльфаБанк», приватного виконавця виконавчого округа Запорізької області Проценка Д.Ю. про визнання недійсними результатів прилюдних електронних торгів з реалізації нерухомого майна, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності (2); за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.С. відмовлено.

19 серпня 2021 року підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В суді позивач та її представник підтримали доводи позовної заяви. Просять про задоволення позову.

Представник відповідача не заперечує проти задоволення позову.

Оскільки визнання позову порушує права третіх осіб, суд не приймає визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд.

Третя особа та представник третьої особи фінансової установи, належним чином повідомлені про дату , час та місце розгляду справи, - до суду не з`явились; клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення справи у їхню відсутність не надали, що в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили ухвалення рішення без участі вказаних осіб.

Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань.

Поняття та види правочинів встановлені статтею 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), як випливає із змісту частини 2 статті 202 ЦК України.

Особливості договорів дарування встановлені Главою 55 ЦК України.

За змістом ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предмет дарунка внормований статтею 718 ЦК України, у відповідності до якої дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі; майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Сторонами у договорі дарування можуть бути, зокрема, фізичні особи (ст. 720 ЦК України).

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, як випливає зі змісту ст. 719 ЦК України.

Судом встановлено, що 9 квітня 2008 року сторони в справі уклали договір, відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняв у дар належні позивачці 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1331 квадратних метри. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. (а. с. 30).

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, як витікає із змісту ст. 722 ЦК України.

Таке право обдарованого (відповідача в справі) виникло на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. за реєстровим номером 1902.

Розірвання договору на вимогу дарувальника врегульовано статтею 727 ЦК України, у відповідності до якої дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

7 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа Банк», та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку фінансовій установі будинок АДРЕСА_1 , який належав іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 14 вересня 2007 року, реєстровий номер 3-1031, договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. за реєстровим номером 1902 (а. с. 60).

Саме з переданням в іпотеку предмету дарування та з накладенням на нього арешту і процедурою звернення стягнення на іпотечне майно позивач пов`язує дії дарувальника, що можуть призвести до безповоротної втрати дарунка, а це є підставою для висування вимоги про розірвання договору дарування у відповідності до частини 2 ст. 727 ЦК України.

Суд не може погодитися з тим, що вказані обставини є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог, виходячи з такого.

Як зазначено, право власності на дарунок, а саме: 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , виникло з моменту його прийняття, тобто нотаріального посвідчення договору дарування та державної реєстрації права власності.

Право власності на майно передбачає право володіння, користування та розпорядження ним, як встановлено статтею 317 ЦК України.

Свободу власника у здійсненні свого права врегульовано статтею 319 ЦК України, згідно з якою власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Реалізуючи на власний розсуд право власності, 7 липня 2008 року дарувальник передав отриманий ним дарунок в іпотеку фінансовій установі.

Бажання власника, який набув право власності на підставі договору дарування, розпорядитись своїм майном, не є підставою для розірвання договору дарування в сенсі положень частини другої статті 727 ЦК України, оскільки такі дії не містять ознак загрози безповоротної втрати дарунка.

Як слідує із змісту частини другої статті 727 ЦК України, дії обдарованої особи, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, можуть бути підставою для вимагання розірвання договору дарування лише, якщо дарунок має для дарувальника велику немайнову цінність.

Заявляючи про таку цінність для неї подарованої речі, позивачка посилається на вкладені нею в будинок сили, працю та грошові кошти.

Суд не бере до уваги ці твердження, оскільки вказані чинники не можуть характеризувати немайнову цінність.

Та обставина, що позивачка не припиняла жити в будинку, що є обов`язковою умовою передачі дарунка у відповідності до пункту 10 договору між сторонами, також не є свідченням немайнової цінності для дарувальника, оскільки право колишнього власника на проживання у подарованій ним частині будинку залежить від домовленості між дарувальником та обдарованим і не є немайновою цінністю колишнього власника.

Означений правовий висновок сформульований в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.04.2018 року в справі № 361/8035/2014-ц і його враховує суд у відповідності до ст. 263 ЦПК України при розв`язанні подібних правовідносин.

Таким чином, відсутність встановлених законом правових підстав для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд також враховує такі встановлені судом обставини.

Позивач звернулась до суду з вимогами, що розв`язуються, 1 грудня 2020 року, коли право на будинок АДРЕСА_1 , в тому числі на 29/50 його частин, отриманих в дар від ОСОБА_3 , належало ОСОБА_4 .

Разом з тим 30 грудня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. видане свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_5 , яке набуте нею внаслідок його реалізації на електронних торгах. (а. с. 124) .

Як встановлено частинами четвертою і п`ятою ст. 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов`язаний повернути дарунок у натурі.

Розірвання договору є правовою підставою припинення права власності на подаровану річ у обдаровуваного. Обдаровуваний зобов`язується повернути річ дарувальнику в натурі з урахуванням можливого нормального зносу на час перебування у обдаровуваного та у тому вигляді, в якому вона існувала на момент розірвання договору.

Так, згідно частини четвертої статі 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим.

Таке право дарувальника на розірвання договору дарування є строковим, адже воно існує доти, поки існує річ, яка є предметом договору.

За таких обставин слід дійти висновку, що розірвати договір дарування дарувальник вправі лише за умови наявності дарунка в натурі, тобто коли дарунок на момент пред`явлення такої вимог є збереженим.

За таких обставин слід дійти висновку про те, що якщо річ була відчужена третій особі, її повернення не є можливим. Дарувальник може вимагати розірвання договору дарування лише у тому разі, коли дарунок на момент пред`явлення вимоги є збереженим, тобто знаходиться у власності обдаровуваного і його стан відповідає його призначенню. Наявність у обдаровуваного права власності на предмет дарунку є невід`ємною складовою збереженості дарунку на момент пред`явлення дарувальником вимоги про розірвання договору.

Збереженість дарунка передбачає знаходження дарунка у власності саме обдаровуваного, а не лише його фізична наявність як речі - предмета матеріального світу. Відсутність дарунка у власності обдаровуваного не відповідатиме критерію збереженості дарунка (частина четверта стаття 727 ЦК України).

Підсумовуючи вищенаведене, можна зробити висновок про те, що якщо обдаровуваному не належить дарунок на праві власності на момент розірвання договору дарування, то за відсутністю речі (збереженості майна) правові наслідки, для повернення дарунку в натурі на підставі частини другої статті 727 ЦК України не виникають.

Саме такі висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі № 464/1509/17, і розв`язуючи подібні правовідносини, суд приймає їх до уваги.

Таким чином, відсутність у обдарованого на момент ухвалення рішення предмету дарування є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 319, 717-720, 727, 728 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складене 21 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Щаслива