Провадження № 2/185/2772/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Шаповалової І.С.

за участі секретаря судового засідання Величко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, в обґрунтування якого посилалося на те, що між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-304/191/2008 від 29 жовтня 2008 року (далі Кредитний договір-1) відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 55 592 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто два) доларів США 00 центів. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ ОТП Банк та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-304/191/2008 від 29.10.2008 року (далі Договір поруки-1); для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/191/2008/1 від 29.10.2008 року (далі Договір поруки-1); для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/191/2008/2 від 29.10.2008 року (далі Договір поруки-1); для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/191/2008/2 від 29.10.2008 року (далі Договір поруки-1). 04 квітня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-304/043/2008 від 04.04.2008 року (далі Кредитний договір-2) за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 16 950 (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США 50 центів. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ ОТП Банк та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-304/043/2008 від 04.04.2008 року (далі Договір поруки-2); для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/043/2008/1 від 04.04.2008 року (далі Договір поруки-2). Відповідачі відповідно до умов договорів свої зобов`язання не виконували належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Враховуючи вищезазначені обставини ПАТ ОТП Факторинг Україна звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по кредитному договору № ML-304/191/2008 від 29 жовтня 2008 року та по кредитному договору № ML-304/043/2008 від 04 квітня 2008 року з урахуванням відсотків, пені, в розмірі 861 787 (вісімсот шістдесят одна тисяча сімсот вісімдесят сім) грн. 71 коп. та судові витрати понесені позивачем по даній справі в сумі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн. 00 коп.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року позов було задоволено.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення суду та скасовано заочне рішення, призначено справу до розгляду.

04 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні позову, а також просить суд застосувати строк позовної давності.

Від позивача на адресу суду 27 жовтня 2021 року надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладене суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності не з`явившихся учасників справи на підставі наявних в ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний номер 21685166 (правонаступником якого, згідно наданого викопіювання з статуту є ПАТ ОТП Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-304/191/2008 від 29 жовтня 2008 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 55 592 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто два) доларів США 00 центів на умовах викладених у договорі, що підтверджується ксерокопією кредитного договору (а.с.4-11).

Також судом встановлено, що між АТ ОТП Банк та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-304/191/2008 від 29.10.2008 року; для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/191/2008/1 від 29.10.2008 року; для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/191/2008/2 від 29.10.2008 року; для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/191/2008/2 від 29.10.2008 року.

Відповідно до Кредитного договору № ML-304/043/2008 від 04.04.2008 року укладеного між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_1 , остання отримала кредит в сумі 16 950 (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США 50 центів.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ ОТП Банк та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-304/043/2008 від 04.04.2008 року; для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ ОТП Банк було укладено договір поруки № SR-304/043/2008/1 від 04.04.2008 року.

Також судом встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року Публічне акціонерне товариство ОТП Банк у відповідності ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а TOB ОТП Факторинг Україна купило (прийняло) права на кредитний портфель, в тому числі за кредитним договорами № ML-304/191/2008 від 29.10.2008 року та № ML-304/043/2008 від 04.04.2008 року, укладеним між ПАТ ОТП Банк та ОСОБА_1 .

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач, обравши певний спосіб захисту (ст. 16 ЦК), на власний розсуд визначився також із колом відповідачів, та подав до суду позов.

Згідно п.п.1.9.1. п.1.9. кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7. та ст.3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору іпотеки (майнової поруки), та/чи договору поруки (надалі «Вимога»). При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

В п.1.9. кредитного договору, передбачено застереження, в якому зазначено, що вимога вважається надісланою, в день її направлення адресату позичальника, що зазначена в цьому договору. До направлення вимоги на адресу позичальника поштою прирівнюється також і їх вручення позичальнику чи його представника під розписку.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем взагалі не надано жодних доказів щодо направлення на вказану у кредитному договорі адресу вимоги про дострокове погашення кредиту ані позичальнику, ані поручителю, що суперечить вимогам визначених у кредитному договорі.

Також, Банком не надано суду належних розрахунків заборгованості, що утворилась по кредитним договорам № ML-304/043/2008від 04 квітня 2008 року та № ML-304/191/2008 від 29 жовтня 2008 року.

Суд критично ставиться до посилань відповідача у відповіді на відзив про те, що позов підлягає задоволенню та про те, що порука не може бути припиненою з 24.06.2013 року, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 24.12.2013 року.

Така позиція позивача спростовується матеріалами справи, оскільки позивачем було надано виписки по рахункам клієнта, відповідно до яких бухгалтерією і було складено розрахунок заборгованості, в зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги в частині стягнення боргу з основного боржника вважає недоведеними, оскільки з наданих Банком доказів на підтвердження своїх позовних вимог і суми заборгованості по кредитному договору, неможливо достовірно встановити суму заборгованості та її нарахування (т.1 а.с.43-44).

Матеріали справи також не не містять доказів направлення Банком на вказану у кредитному договорі адресу вимоги про дострокове погашення кредиту ані позичальнику, ані поручителю, як і не містить належного розрахунку заборгованості по кредитному договору.

Суд бере до уваги, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (даліКонвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно з положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж року із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Пунктом 4 частини 1 договору було визначено, що повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшується (щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту).

Договори поруки набирають чинності з дати їх підписання сторонами і діють до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

Статтями 251 та 252 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимогу до поручителя.

Кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 16-го числа кожного місяця і відповідальність, яка передбачена кредитним договором та договором поруки, наступає з наступного дня за датою платежу, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через рік після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тобто договір поруки є припиненим в силу закону і стягнення в солідарному порядку з поручиля не є можливим.

З урахуванням того, що відповідачем (основним боржником) щомісячне погашення боргу останній раз відбулось 16 лютого 2012 року, з позовом Банк звернувся лише 24 грудня 2013 року, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строки для звернення з вимогами до поручителів за кредитним договором, а тому договіри поруки мають бути припиненим.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями необхідно відмовити.

Питання про судові витрати суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,131,212,215-218,224-232 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайоний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», , адреса: 03150, Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФІЗКУЛЬТУРИ, будинок 28Д;

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач : ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя І. С. Шаповалова