КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами Київської міської прокуратури, ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України на рішення Оболонського районного суду м. Києвав складі судді Шевчука А.В., ухвалене в м. Київ 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Прокуратури міста Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові притягненням до кримінальної відповідальності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові притягненням до кримінальної відповідальності, збільшивши позовні вимоги в лютому 2021 року, просив стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на свою користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3 650 000 грн., витрати за надання правничої допомоги 122000 грн. та витрати з проведення психологічної експертизи в розмірі 15000 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 18 квітня 2011 року старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва, тобто створення суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконною діяльності та за фактом підроблення документів податкової звітності за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України. 21 червня 2011 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 та обшук в належному йому автомобілі, в ході якого вилучене майно, сам ОСОБА_1 був затриманий і 22 червня 2011 року був проведений його особистий обшук і здійснено спробу допиту, при проведенні як обшуків, так і затримання були допущені чисельні порушення. Починаючи з 22 червня 2011 року, ОСОБА_1 почав утримуватися в ІТТ при ГУ МВС України в м. Києві. Незважаючи на те, що органами досудового слідства не було вчинено всіх необхідних дій для належного обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, позивача було обмежено у його конституційних правах та свободах та направлено в камеру попереднього ув`язнення для утримання до прийняття рішення судом щодо запобіжного заходу. Черговим порушенням прав позивача органами досудового слідства стало недопущення до нього захисника, який за заявою від 25 червня 2011 року був допущений лише 29 червня 2011 року.

29 червня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ознаками в його діях організації фіктивного підприємництва з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, та цього ж дня притягнуто його як обвинуваченого. Цією ж постановою нова кримінальна справа об`єднана в одне провадження з першою кримінальною справою під загальним реєстраційним номером.

В ході слідчих дій, за безпосередньої ініціативи слідчого, відбулися інші порушення конституційних прав ОСОБА_1 , а саме право на приватне спілкування та особисте життя, оскільки відомості, які містилися в його комп`ютері та телефоні, перестали бути конфіденційною інформацією.

Лише в серпні 2012 року після 400-денного ув`язнення Подільським районним судом м. Києва запобіжний захід із тримання під вартою був змінений ОСОБА_1 на підписку про невиїзд, і лише 03 вересня 2015 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрите за реабілітуючими підставами, запобіжні заходи скасовані та прийнято рішення про повернення вилучених речей/речових доказів.

Таким чином, з моменту порушення відносно позивача кримінальної справи та її закриття відносно позивача минуло 4 роки 3 місяці 12 днів або 52 місяці відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що є періодом перебування позивача під слідством та судом у вказаному кримінальному провадженні. Незаконно утримуючись під вартою, перебуваючи під протиправним кримінальним переслідуванням, позивач зазнав моральних втрат та душевних страждань, в сукупності мало місце і приниження його честі, гідності і ділової репутації.

Також ним за час проведення досудового розслідування та судового провадження були понесені витрати при отриманні правової допомоги в розмірі 122000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року позов частково задоволено, стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 650000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 15000 грн. в рахунок компенсації витрат, пов`язаних з проведенням психологічної експертизи, в задоволенні решти вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року в частині визначення розміру моральної шкоди та витрат за отримання правової допомоги та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі; в частині задоволення вимог про відшкодування витрат на проведення експертизи рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджувався з висновками суду, що копії квитанцій, довідок, договорів у матеріалах справи не містять відомостей та належних реквізитів на підтвердження надання та оплати юридичної допомоги ОСОБА_1 . Вказував, що правнича допомога надавалася саме по кримінальній справі № 20-3943, оскільки інших кримінальних проваджень відносно позивача не порушувалось.

Наводив зміст ст. 3, 5, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу 1, вказував, що судом першої інстанції залишено поза увагою конвенційні порушення та невірно встановлено розмір моральної шкоди, залишено поза увагою весь обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, та психоемоційні, руйнівні зміни, які відбулись у його житті внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджено висновком психологічної експертизи № 2547 від 02 липня 2018 року. Зазначена ситуація кардинально позначилась на всіх сферах життя позивача, докорінно змінила нормальний, звичний для нього душевний стан, внесла повну невизначеність щодо майбутнього, переживання даної ситуації супроводжувались усвідомленням надзвичайної серйозності виниклих життєвих ускладнень. Все своє життя, значні емоційні ресурси впродовж тривалого періоду часу позивач вимушений був підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинуватості, захищаючи честь і гідність, намаганню реабілітувати своє добре ім`я, даючи численні пояснення слідчим та суду, організовуючи свій захист та власними силами захищаючи себе. Перебування в місцях позбавлення волі призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків ОСОБА_1 , погіршення відносин з оточуючими, змінили мікроклімат в родині позивача, оскільки його рідні також страждали через його репутацію, переживали почуття сорому, приниження та тривоги.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає обґрунтованими вимоги про відшкодування моральної шкоди за рахунок держави саме у розмірі 3 650 000 грн. за незаконні дії органів дізнання, досудового слідства та навіть суду по відношенню до нього, які відбувались під час притягнення його до кримінальної відповідальності у 2011 - 2015 роках, даний розмір шкоди, на думку позивача, є обґрунтованим та відповідає обсягу моральних втрат, які йому завдані.

Вказував на погіршення та порушення морально-вольового та емоційного стану ОСОБА_1 , і зазначена ним сума зможе лише частково компенсувати ті втрати, які зазнав позивач, оскільки пригнічення психо-емоційного стану внаслідок притягнення до відповідальності, знаходження під вартою буде супроводжувати ОСОБА_1 до кінця його життя.

Відповідач Київська міська прокуратура, також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням ст. 1176 ЦК України, положень ст. 1, 2, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», порушенням ст. 81, 263, 264 ЦПК України.

Вказував, що у період часу з 25 червня 2014 року по 08 жовтня 2014 року досудове розслідування у кримінальному провадженні не здійснювалось та ОСОБА_1 у даний період часу не перебував у процесуальному статусі підозрюваного. За результатами подальшого досудового розслідування 11 жовтня 2019 року СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві прийнято рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючою підставою, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією діяння.

Зазначав, що притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. У ході розслідування з 20 червня 2014 року кримінального провадження повідомлення про підозру ОСОБА_1 не здійснювалось, заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені у ст. 131 КПК України до нього не застосовувались. Таким чином, жодні процесуальні дії, які б обмежували права ОСОБА_1 під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, відносно нього не застосовувались. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо засудження ОСОБА_1 , застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, конфіскації майна, накладення штрафу, проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» у рамках розслідування кримінальних проваджень, а відтак позивач не набув права на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з моменту, коли 20 червня 2014 року розпочато кримінальне провадження до моменту прийняття рішення про його закриття. У кримінальній справі № 20-3943, яка у 2011 році була порушена відносно ОСОБА_1 , виправдувальний вирок відносно останнього судом не постановлювався, справа не закривалась за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Кримінальну справу направлено прокурору м. Києва для організації додаткового розслідування.

Вважав, що висновки суду про те, що позивач перебував під слідством у період часу з 22 червня 2011 року по 03 вересня 2015 року та висновки суду про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР, не відповідають обставинам справи.

Зазначав, що суд всупереч ст. 263, 264 ЦПК України не врахував вимоги діючого законодавства і не зазначив, з огляду на які обставини справи дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди у розмірі більшому, ніж передбачено положеннями ст. 13 Закону № 266/94-ВР, при цьому матеріали справи не містять доказів фізичного чи психічного впливу на позивача, доказів, які б підтверджували ступінь страждань, а також доказів на підтвердження самих фактів неможливості реалізації будь-яких звичок і бажань, чи порушень соціальних зв`язків.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 13 Закону, невірного тлумачення ст. 23 ЦК України, порушення вимог ст. 76, 81 ЦПК України суд дійшов необґрунтованого висновку щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 650000 грн.

Відповідач Державна казначейська служба України, також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Посилався на те, що судом вирішено стягнути з держави в особі Казначейства за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду та витрати на психологічну експертизу. Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. При винесенні рішення суд керувався ст. 1173, 1174 ЦК України, якими передбачено покладення цивільної відповідальності за моральну шкоду саме на державу, а не на Казначейство, однак жодним чином свій висновок не аргументував.

Зазначав, що у разі наявності у позивача права на відшкодування шкоди внаслідок незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, відшкодування шкоди повинно відбуватися в розмірах і порядку, передбачених чинним законодавством України. Крім того, позивач повинен надати усі необхідні докази в обґрунтування розміру моральної шкоди, і цей розмір не повинен перевищувати встановлений законодавством України. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

Наголошував, що згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експерта може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Вважав, що висновок експерта не може бути безумовною підставою для встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди та правильності здійснення розрахунку її розміру.

Вказував, що суд ухвалив безпідставне та необґрунтоване рішення, яке порушує загальні принципи судочинства, зокрема щодо повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 18 квітня 2011 року порушено кримінальну справу за фактом фіктивного підприємництва, тобто створення суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) ТОВ «Промагролізинг», ТОВ «Агропромсервіс Трейд», ТОВ «Промінь Л» з метою прикриття незаконної діяльності та за фактом підроблення документів податкової звітності ТОВ «Промагролізинг», ТОВ «Агропромсервіс Трейд», ТОВ «Промінь Л» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України, порушеній кримінальній справі присвоїти реєстраційний № 20-3943 (а. с. 25 - 32 т. 1).

На а. с. 33 - 38, 39 - 46 т. 1 знаходяться копії протоколів обшуку від 21 червня 2011 року на підставі постанови від 20 червня 2011 року, згідно яких було проведено обшук автомобіля BMW 5321E60, який належить ОСОБА_1 , припаркованого поряд з будинком АДРЕСА_1 , а також проведено обшук у помешканні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , за результатами обшуку виявлено та вилучено зазначене в протоколах майно, зокрема грошові кошти, телефони, ноутбук, жорсткий диск.

На а. с. 47 - 48 т. 1 наявна копія протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 22 червня 2011 року, згідно якого затримано ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України.

На а. с. 49 т. 1 наявна копія протоколу особистого обшуку затриманого ОСОБА_1 та огляду речей, які знаходяться при ньому, в період з 00:45 до 00:55 год. 22 червня 2011 року.

На а. с. 50 т. 1 знаходиться копія протоколу допиту підозрюваного від 22 червня 2011 року, згідно якого підозрюваний покази давати відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 22 червня 2011 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ознаками організації фіктивного підприємництва, тобто створення суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) ТОВ «Промагролізинг», ТОВ «Агропромсервіс Трейд», ТОВ «Промінь Л» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками в його діях складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, порушену кримінальну справу прийнято до свого провадження, об`єднано в одне провадження з кримінальною справою № 20-3943 під загальним реєстраційним номером 20-3943 та продовжено досудове слідство (а. с. 51 - 53 т. 1).

На а. с. 54 т. 1 знаходиться копія протоколу від 22 червня 2011 року про вручення особі, щодо якої порушено кримінальну справу, копії відповідної постанови про порушення кримінальної справи № 20-3943.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2011 року суд прийшов до висновку, що матеріали кримінальної справи не містять достатніх даних для прийняття рішення про обрання міри запобіжного заходу, а тому продовжив затримання до 9 діб (а. с. 57 - 58 т. 1).

На а. с. 59 т. 1 наявна копія заяви ОСОБА_2 на ім`я начальника ГУ МВС України від 24 червня 2011 року про те, що 22 червня 2011 року невідомі увірвалися в квартиру, не пред`явили документів, розпочали обшук, не дали можливості викликати адвоката, насильним методом обшукали машину, чоловіка вивели у наручниках, а заява, ордер чи будь-яка інформація про майбутнє місцезнаходження чоловіка була відсутня; чоловіку погрожували фізичною розправою у відповідь на прохання викликати адвоката і проводити допит у його присутності.

На а. с. 60 т. 1 наявна копія заяви адвоката Рачковського В.В. на ім`я старшого слідчого Безушко А.П., в якій адвокат в інтересах ОСОБА_3 просив повернути належні їй особисті речі, вилучені при обшуку.

На а. с. 61 т. 1 наявна копія заяви адвоката Рачковського В.В. на ім`я старшого слідчого Безушко А.П., в якій адвокат просив допустити його в якості захисника з 25 червня 2011 року і надати можливість побачення з ОСОБА_1 .

На а. с. 62 т. 1 наявна копія заяви ОСОБА_2 на ім`я начальника ГУМВС України в м. Києві про те, що з 21 червня до 28 червня 2011 року слідчий Безушко А.П. не дав можливості зв`язатися з ним, повідомляла, що у її чоловіка ОСОБА_1 є адвокат, і просила надавати йому необхідну інформацію.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 29 червня 2011 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ознаками організації фіктивного підприємництва ТОВ «Н.Т.К. Октан» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками в його діях складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, порушену кримінальну справу прийнято до свого провадження, об`єднано в одне провадження з кримінальною справою № 20-3943 під загальним реєстраційним номером 20-3943 та продовжено досудове слідство (а. с. 63 - 64 т. 1).

На а. с. 65 - 68 т. 1 наявна копія постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 29 червня 2011 року про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_1 і пред`явлення йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 29 червня 2011 року в кримінальній справі № 20-3943 накладено арешт на грошові кошти, вилучені при обшуках приміщень і транспортних засобів на загальну суму 286231 грн. (а. с. 69 - 71 т. 1).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, утримувати в Київському СІЗО № 13 ДДУПВП (а. с. 72 - 73 т. 1).

Постановами слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 01 липня 2011 року накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_1 , та автомобіль BMW 5321E60 (а. с. 75 - 76 т. 1).

12 серпня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. винесено постанову про визнання та приєднання до кримінальної справи речових доказів, вилучених в ході обшуків в ході розслідування справи № 20-3943, зокрема ноутбуків, системних блоків, дисків для лазерних систем зчитування, флеш-накопичувачів, системних блоків, планшетного комп`ютера, жорстких дисків (а. с. 102 - 108 т. 1).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2011 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 4 місяців (а. с. 110 - 111 т. 1).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року задоволено подання старшого слідчого про накладення арешту; накладено арешт на рахунок, що належить ОСОБА_1 , зупинивши видаткові операції по рахунку (а. с. 115 т. 1).

28 вересня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. винесено постанову про визнання та приєднання до кримінальної справи речових доказів, вилучених в ході обшуків в ході розслідування справи № 20-3943, зокрема мобільних телефонів (а. с. 117 - 118).

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 29 вересня 2011 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ознаками в його діях організації вчинення фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації, спрямованих на приховування незаконного походження таких коштів, за ознаками в його діях злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 - ч 1 ст. 209 КК України; порушену кримінальну справу прийнято до свого провадження, об`єднано у одне провадження з кримінальною справою № 20-3943 під загальним реєстраційним номером 20-3943 та продовжено досудове слідство (а. с. 119 - 121 т. 1).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 6 місяців (а. с. 122 - 123 т. 1).

На а. с. 124 - 129 т. 1 знаходиться копія постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 04 жовтня 2011 року у справі № 20-3943, якою притягнуто ОСОБА_1 як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27 - ч. 1 ст. 209 КК України.

На а. с. 130 - 157 т. 1 знаходиться копія постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 05 жовтня 2011 року про порушення клопотання про продовження строку досудового слідства в кримінальній справі № 20-3943, з погодженням прокурора.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 17 листопада 2011 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ознаками в його діях організації фіктивного підприємництва ТОВ «СІНЕРГІЯ-С» з метою прикриття незаконної діяльності, за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, порушену кримінальну справу прийнято до свого провадження, об`єднано у одне провадження з кримінальною справою № 20-3943 під загальним реєстраційним номером 20-3943 та продовжено досудове слідство (а. с. 158 - 160 т. 1).

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 17 листопада 2011 року в справі № 20-3943 злочинні дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27 - ч. 1 ст. 209 КК України та ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України (а. с. 161 - 164 т. 1).

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 17 листопада 2011 року кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 27 -ч. 1ст. 209 КК України закрито та порушено щодо ОСОБА_1 кримінальну справу за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України (а. с. 165 - 168 т. 1).

На а. с. 169 т. 1 знаходиться копія протоколу огляду від 28 листопада 2011 року.

На а. с. 170 - 174 т. 1 знаходиться копія постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 14 грудня 2011 року про порушення клопотання про продовження строку досудового слідства в кримінальній справі № 20-3943, з погодженням прокурора.

На а. с. 175 - 176 т. 1 знаходиться копія постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 06 грудня 2011 року про закриття кримінальної справи, порушеної щодо особи, в частині організації фіктивного підприємництва ТОВ «ПРОМАГРОЛІЗИНГ», ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМІНЬ Л», ТОВ «МІКСБУД», ПП «БВП-БУД», ТОВ «АВТОДОРІНВЕСТ», ТОВ «КРОНК МСК» за попередньою змовою групою осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України в зв`язку з закінченням строків досудового слідства і неможливістю зібрати достатньої сукупності прямих, беззаперечних та неспростовних доказів причетності ОСОБА_1 до організації фіктивного підприємництва; продовжено розслідування кримінальної справи у цій частині за фактом фіктивного підприємництва ТОВ «ПРОМАГРОЛІЗИНГ», ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМІНЬ Л», ТОВ «МІКСБУД», ПП «БВП-БУД», ТОВ «АВТОДОРІНВЕСТ», ТОВ «КРОНК МСК» у межах кримінальної справи № 20-3943.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. від 07 грудня 2011 року з кримінальної справи № 20-3943 виділено у окреме провадження для проведення додаткової перевірки речі та документи (а. с. 177 - 181 т. 1).

На а. с. 185 - 199 т. 1 знаходиться копія постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. у справі № 20-3943 від 07 грудня 2011 року, якою ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2011 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 до восьми місяців (а. с. 200 - 202 т. 1).

Згідно листа Державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 21 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 утримувався в ізоляторі з 01 липня 2011 року по 26 липня 2012 року, після чого звільнений із зали суду на підставі постанови Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2012 року, керуючись ст. 274 КПК України на підписку про невиїзд з постійного місця проживання (а. с. 91 т. 2).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 27 ч. 3, 28 ч. 2, 205 ч. 2, 27 ч. 3, 209 ч. 2 КК України направлено прокурору м. Києва для організації додаткового розслідування; міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишено без змін - підписку про невиїзд з постійного місця проживання (а. с. 204 - 209 т. 1).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2014 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту, накладеного 19 листопада 2011 року на його розрахунковий рахунок (а. с. 210 - 211 т. 1).

Постановою слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 25 червня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004451 від 25 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч. 3, 28 ч. 2, 205 ч. 2 КК України та кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004454 від 25 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч. 3, 209 ч. 2 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення; продовжено досудове розслідування кримінального провадження № 0000134 від 20 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України (а. с. 212 - 215 т. 1).

Постановою прокурора Подільського району м. Києва від 08 жовтня 2014 року скасовано постанову слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 25 червня 2014 року про закриття кримінальних проваджень в частині, матеріали кримінального провадження № 0004451 та 0004454 направлено слідчому для подальшого розслідування (а. с. 217 - 219 т. 1).

Постановою слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 03 вересня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004451 від 25 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, та кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004454 від 25 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України, закрито в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення; запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_1 , скасовано, речові докази повернуто власнику відповідно до протоколів вилучення (а. с. 220 - 228 т. 1).

На а. с. 229 т. 1 знаходиться копія документа під назвою «квитанція б/н», виданого від імені АО АГ «Солодко і партнери» з відбитком печатки адвокатського об`єднання, згідно якого отримано від ОСОБА_1 в період з липня 2011 року по лютий 2012 року гонорар за правову допомогу в сумі 72000 грн.

Згідно довідки АО АГ «Солодко і партнери» б/н без дати, адвокатське об`єднання надавало правову допомогу ОСОБА_1 в період з липня 2011 року по лютий 2012 року і отримало від нього грошову винагороду (гонорар) у розмірі 72000 грн. (а. с. 230 т. 1).

На а. с. 231 - 232 т. 1 знаходиться копія договору про надання правової допомоги від 27 червня 2011 року, за умовами якого адвокат Усатенко Ю.Ю. бере на себе зобов`язання в інтересах клієнта ОСОБА_1 надавати йому правову допомогу в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити грошову винагороду (гонорар) адвокату за надання правової допомоги, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору. Адвокат бере на себе надання наступної правової допомоги: захист ОСОБА_1 по кримінальній справі в органах і підрозділах МВС України в м. Києві.

На а. с. 233 т. 1 знаходиться копія документа під назвою «квитанція» б/н від 27 червня 2011 року, згідно якої адвокат Усатенко Ю.Ю. отримав від ОСОБА_1 50000 грн. за захист ОСОБА_1 .

На а. с. 238 т. 1 знаходиться копія свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_2 09 січня 2015 року.

На а. с. 101 - 125 т. 2 знаходиться копія висновку експерта № 2547 за результатами проведення психологічної експертизи Київської незалежної судово-експертної установи від 02 липня 2018 року за заявою ОСОБА_1 , згідно якого ситуація, що пов`язана з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності у кримінальній справі № 20-3943, є психотравмуючою для нього; відповідь, в чому саме полягав психотравмуючий зміст ситуації, що пов`язана з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності у кримінальній справі № 20-3943, міститься у підсумковій частині дослідження через об`ємність опису визначених у дослідженні особливостей психотравмуючого змісту; у цілому психотравмуючий зміст згаданої ситуації полягає у тому, що вона, уявляючи собою комплексний стресогенний чинник екстремальної дії, викликала та стала підтримувати у заявника ОСОБА_1 інтенсивні негативні переживання (страждання), руйнівні стосовно його психологічно позитивного самопочуття, тобто стосовно почуття повноцінності власної особистості та поваги; ОСОБА_1 внаслідок зазначеної ситуації спричинені страждання,тобто завдано (нанесено) моральну шкоду (з психологічної точки зору); можливий розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_1 моральної шкоди (з психологічної точки зору) може становити 609,36 мінімальних заробітних плат.

На а. с. 128 т. 2 знаходиться копія квитанції про оплату проведення експертизи на суму 15000 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач незаконно обвинувачувався у кримінальних правопорушеннях, утримувався під вартою, в зв`язку з чим набув права на відшкодування шкоди, заподіяної незаконним перебуванням під слідством, і з моменту порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи та до моменту її закриття в зв`язку з відсутністю події злочину (з 22 червня 2011 року по 03 вересня 2015 року) минуло 4 роки 3 місяці 12 днів, цей період згідно з Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є періодом перебування позивача під слідством та судом у вказаному кримінальному провадженні.

При визначенні розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , судом враховано характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, які зазнав позивач, що змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину і відновлення ділової репутації; з урахуванням принципу розумності і справедливості розмір компенсації моральної шкоди визначено судом в сумі 650000 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Виходячи із наведених положень закону, апеляційний суд відхиляє доводи Київської міської прокуратури, що до позивача не застосовувались процесуальні дії, які б обмежували права ОСОБА_1 під час досудового розслідування, а також до нього не було застосовано адміністративного арешту чи виправних робіт, конфіскації майна, накладення штрафу, проведення оперативно-розшукових заходів, з огляду на те, що для виникнення у особи права на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, достатнім є встановлення факту незаконності такого притягнення.

Так, судом встановлено, що постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 22 червня 2011 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 та вручено йому копію відповідної постанови про порушення кримінальної справи № 20-3943 (а. с. 51 - 54 т. 1).

Постановою слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 03 вересня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004451 від 25 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, та кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004454 від 25 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України, закрито в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення; запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_1 , скасовано, речові докази повернуто власнику відповідно до протоколів вилучення (а. с. 220 - 228 т. 1).

В матеріалах справи відсутні докази, що зазначена постанова була оскаржена.

Встановлені обставини свідчать, що кримінальні провадження відносно позивача закриті у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючих підстав.

Кримінальне провадження № 0000134 від 20 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ч. 4, ч. 5, ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України продовжується розслідуванням з метою встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, тобто винні особи встановлюються.

Відомості, що обвинувачення по даному кримінальному провадженню було позивачу пред`явлене, прокуратурою не надано.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані і такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури про те, що у ході розслідування з 20 червня 2014 року кримінального провадження 0000134 повідомлення про підозру ОСОБА_1 не здійснювалось, а у кримінальній справі № 20-3943, порушеній відносно ОСОБА_1 , виправдувальний вирок відносно останнього судом не постановлювався, справа № 20-3943 не закривалась за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати, і що право на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у позивача не виникло.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури, що у період часу з 25 червня 2014 року по 08 жовтня 2014 року досудове розслідування у кримінальному провадженні не здійснювалось в зв`язку з закриттям слідчим кримінального провадження, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено випадків переривання строку незаконного перебування особи під слідством в разі оскарження процесуальних документів в передбаченому законом порядку і не передбачено наслідків такого переривання для особи у вигляді скорочення загального періоду перебування під слідством та судом (притягнення до кримінальної відповідальності), за який особа отримує відшкодування шкоди.

Апеляційний суд враховує, що затримання, отримання повідомлення про підозру, обвинувачення в скоєнні злочинів та перебування під вартою особи безумовно призводить до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури, що матеріали справи не містять доказів фізичного чи психічного впливу на позивача, доказів, які б підтверджували ступінь страждань, а також доказів на підтвердження самих фактів неможливості реалізації будь-яких звичок і бажань, чи порушень соціальних зв`язків.

Крім того, відповідно до висновку експертизи від 02 липня 2018 року № 2547 ситуація, пов`язана з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, була для нього психотравмуючою. Внаслідок зазначеної ситуації ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) (а. с. 101 - 125 т. 2).

Апеляційний суд не погоджується з запереченнями апеляційної скарги Державного казначейства України щодо використання висновку експертизи як доказу в даній справі.

Так, в обґрунтування своїх доводів Державне казначейство України посилалося на ст. 72, 102, 106 ЦПК України, відповідно до яких експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зазначеним вимогам закону висновок експертизи від 02 липня 2018 року № 2547 відповідає.

Не ґрунтуються на вимогах чинного ЦПК України (зокрема, ст. 106 ЦПК України «Проведення експертизи на замовлення учасників справи») та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги Державного казначейства України, що згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експерта може бути доказом лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Крім того, апеляційний суд враховує, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції в меншому розмірі, ніж у висновку експерта, та відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги Державного казначейства України, що висновок експерта не може бути безумовною підставою для встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди та правильності здійснення розрахунку її розміру.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації, і законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

З урахуванням періоду 4 років, 3 місяців і 12 днів перебування позивача під слідством і судом, та мінімальної заробітної плати станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції (6000 грн. з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року), мінімальний розмір відшкодування завданої моральної шкоди становить 306000 грн. (6000 грн. х 51 місяць).

Апеляційний суд приймає до уваги, що судом першої інстанції визначено мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди у 187639,20 грн., без наведення обґрунтування такого розрахунку, разом із тим, висновки суду першої інстанції про остаточне визначення розміру моральної шкоди в сумі 650000 грн., виходячи з принципу розумності та справедливості, є правильними та доводами апеляційних скарг не спростовуються.

В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Таким чином, враховуючи термін перебування позивача під слідством та докази, наявні у матеріалах справи, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення моральної шкоди на користь позивача в сумі 650000 грн.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги висновок експертизи від 02 липня 2018 року № 2547 згідно якого ситуація, пов`язана з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, була для нього психотравмуючою, уявляючи собою комплексний стресогенний чинник екстремальної дії, викликала та стала підтримувати у заявника ОСОБА_1 інтенсивні негативні переживання (страждання), руйнівні стосовно його психологічно позитивного самопочуття, апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури, що суд першої інстанції, стягуючи на користь позивача більший розмір морального відшкодування, ніж передбачено законом, не мотивував своє рішення та не вказав, які саме доводи позивача по моральній шкоді взяв до уваги та якими доказами такі висновки суду підтверджуються, не врахувавши конкретні обставини даної справи.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг Державної казначейства України та Київської міської прокуратури про недопустимість незаконного збагачення за рахунок суми присудженого відшкодування, апеляційний суд враховує, що державою гарантований обов`язковий мінімум відшкодування, однак максимум не встановлений і суд визначає розмір компенсації, виходячи з обставин конкретної справи.

Разом із тим, оскільки визначена судом першої інстанції сума компенсації вдвічі перевищує обов`язковий гарантований державою мінімум за відповідний період, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом не взято до уваги неодноразове порушення державою конвенційних прав позивача, обсягу моральних страждань, яких він зазнав, психо-емоційних руйнівних змін, негативні наслідки, що позначились на всіх сферах життя позивача, докорінну зміну нормального душевного стану, внесення невизначеності щодо майбутнього, позбавлення почуття життєвої захищеності, усталеності та передбачуваності подій, порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди та відхиляються апеляційним судом.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в цій частині і доводи позивача в апеляційній скарзі, що відповідно до Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у висновку експерта № 2547 за результатами проведення психологічної експертизи від 02 липня 2018 року зазначено, що висновки в частині щодо визначення орієнтовного (можливого) розміру компенсації моральної шкоди, мають ймовірний характер, остаточне рішення по цьому питанню є прерогативою суду (а. с. 105 т. 2).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що компенсація моральної шкоди, визначена судом першої інстанції в розмірі 650000 грн., є достатньою, визначеною судом із всебічним, повним, об`єктивним та безпосереднім дослідженням наявних в справі доказів, і зміні з підстав, викладених в апеляційних скаргах, не підлягає.

Крім того, судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 139, 141 ЦПК України обґрунтовано стягнуто на користь позивача витрати, пов`язані з проведенням психологічної експертизи, в розмірі 15000 грн., підтверджені квитанцією від 17 травня 2018 року та рахунком на оплату (а. с. 128, 129 т. 2).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 122000 грн. суд першої інстанції відмовив, виходячи з того, що копії квитанцій, довідок, договорів, долучених до матеріалів справи (а. с. 229, 230, 331, 233 т. 1), не містять відомостей та належних реквізитів на підтвердження надання та оплати юридичної допомоги ОСОБА_1 саме по цій кримінальній справі.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, з огляду на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, і враховує, що згідно довідки АО АТ «Солодко і партнери» об`єднання надавало правову допомогу ОСОБА_1 в період з липня 2011 року по лютий 2012 року (а. с. 230 т. 1), однак вказівок на те, що така допомога надавалася саме по кримінальній справі, довідка не містить.

Разом із тим, суд першої інстанції, зробив висновок, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині способу стягнення, а саме безпосередньо з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Київської міської прокуратури, ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Прокуратури міста Києва про відшкодування шкоди змінити, виклавши 2 та 3 абзаци резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 650000 грн. компенсації моральної шкоди та 15000 грн. компенсації витрат, пов`язаних з проведенням психологічної експертизи».

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.