ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 953/18143/20

провадження № 22-ц/818/6204/21

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Антонович А.А.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа- Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 09 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Барабанової В.М.

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту участі та виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01.12.1986 по 30.12.1986.

В обґрунтування заяви послався на те, що заявник згідно запису №4 його трудової книжки від 12.08.1971 р. він був прийнятий шофером 3 класу та згідно запису №7 був переведений водієм 1 класу на автомобіль МАЗ 5549 на підставі наказу Мінавто УССР від 29.04.1986 №91, з 01.06.1986 Куп`янське автопідприємство №20368 перейменовано в автопідприємство №16367.

Згідно наказу №444 від 27.11.1986 (далі мовою оригіналу) «О направлении водителей автоколонны № НОМЕР_1 в командировку в г. Иванков, Киевской области» він був командирований до Іванківського ДБУ 39 і приймав участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30-ти км зоні в період з 01.12.1986 по 30.12.1986, тобто 30 днів, що підтверджує відповідно довідкою.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, він є інвалідом II групи безстроково. Також його інвалідність була встановлено ще з 17.01.2007 року на підставі довідки до акту огляду медико-санітарної комісії серія 10ААА №017039.

14.08.2020 він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради із заявою щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення.

03.09.2020 Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради відмовило йому з підстав того, що він повинен був брати участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради зробило запит до різних інстанцій щодо надання відповідних підтверджуючих документів, але підтверджуючи документи були відсутні.

Заявник звертався із відповідною заявою до Харківської обласної державної адміністрації та Міністерства у справах ветеранів України, але отримував аналогічні відповіді, в яких йому було відмовлено, так як відсутні підтверджуючи документи. Автопідприємство №16367 було ліквідовано, багато документів було знищено та не передано до архівів.

30 серпня 2021 року Управлінням праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради Харківської області подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що дана справа повинна розглядатися в порядку іншого судочинства.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 09 вересня 2021 року клопотання задоволено та провадження у справі закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тому в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт участі та виконання заходів ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни. У випадку, якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій зазначає що, ухвала є незаконною, винесена з порушення норм процесуального права, є необґрунтованою у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи. Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Куп`янський міськрайонний суд Харківської області поновити провадження по справі та розглянути справу по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення вимог чинного законодавства суд першої інстанції не з`ясував природу спірних правовідносин та причину чому позивач звернувся саме із заявою про встановлення факту. Відсутність документів про те, що він був зарахований до рядів Цивільної оборони на Автопідприємстві №16367 та переведений до іншого осередку Цивільної оборони унеможливлює його звернення до суду адміністративної юрисдикції.

Апелянт зазначає, що позивач надав до суду першої інстанції усі докази про направлення запитів в різні інстанції, але в жодному з них не має документів, якими підтверджується формування невоєнізованих формувань Цивільної оборони в Харківській області чи зарахування позивача до них. Хоча відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильскій АЕС в кожному міністерстві, відомстві, або іншому центральному органі виконавчої влади , а також на підриємствах , установах, організаціях створювались системи, служби, та формування Цивільної оборони, якістворювались саме для виконання робіт по ліквідації аварій, катастроф, і стихійних лих. До складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСО: чоловіки у віці від 16 до 60 років. Скаржник також зазначає, що було порушено його право на захист а саме суд першої інстанції відмовив в залученні до справи представника по довіреності. Позивач заперечував в судовому засіданні проти задоволення клопотання заінтересованої особи про закриття провадження по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшла Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради Харківської області.- заінтересована особа проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

В обґрунтування відзиву на скаргу посилалась на те, що з огляду на документи, які містяться в матеріалах справи заявник звернувся до суду першої інстанції з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни, а законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни. Тому в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційні скарги належать залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт участі та виконання заходів ним по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01 грудня 1986 року по 30 грудня 1986 року.

Згідно посвідчення, серія НОМЕР_2 (категорія 1) від 24 квітня 2019 року, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та є інвалідом ІІ групи безстроково (а.с.8).

Як вбачається з копією трудової книжки ОСОБА_1 , він працював в Куп`янськом ГПТУ -27, яке пізніше перейменоване в ВАТ АТП -16367, в період з з 1981 по 1997 водієм першого класу ( а.с. 13-14).

Відповідно до копіъ наказу Куп`янського автотранспортного підприємства № 16367 Харківського обласного Управління автомобільного транспорту від 27 листопада 1986 року № 444, ОСОБА_1 відряджено до робіт в ДСУ-39 м. Іванково Київської області строком на один місяць з 30 листопада 1986 року (а.с.9).

Як вбачається з довідки Куп`янського автотранспортного підприємства № 16367 в період з 01 грудня 1986 року по 30 грудня 1986 року ОСОБА_1 був зайнятий на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.9, 10).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12ААА № 466806 від 27.09.2017 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. Причиною інвалідності зазначено захворювання пов`язане із роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.11).

З експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України з встановлення причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 6318 від 07 липня 2014 року вбачається, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.12).

Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради № 4581-16/03 від 03.09.2020 вбачається, що з метою встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни йому необхідно надати підтверджуючі документи його залучення до ліквідації наслідків Чорнобильської АЄС у складі формувань Цивільної оборони (а.с.16).

Аналогічні відповіді містять листи Харківської обласної державної адміністрації № 01-33/122 від 13.02.2020 та Міністерства соціальної політики України № 1788/02/09.1-21 від 22.02.2021 ( а.с. 17-18).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц зазначено, що «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право».

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду.

У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Порядок).

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Таким чином, законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тому в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт участі та виконання заходів ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01 грудня 1986 року по 30 грудня 1986 року, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17 (провадження № 14-98цс19) зазначено, що «у випадку, якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 482/2312/18 (провадження № 61-19669св19), від 20 травня 2020 року у справі № 682/1765/18 (провадження № 61-46139св18).

З огляду вищевикладене, колегія суддів уважає, що заявник звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни. Тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тобто в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність звернення його з заявою про встановлення факту залучення його до складу формувань цивільної оборони під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в порядку окремого провадження цивільного судочинства, з підстав, що викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та засновані на помилковому трактуванні змісту наведених вище норм права.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують та фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

З огляду на те, що ухвала суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, ухвалу суду від 09.09.2021 залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382 384 -ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук