П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021року м. Київ

Справа № 755/16011/19

Провадження № 22-ц/824/12443/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року у складі судді Чех Н. А. у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв?язку із чим між сторонами 14 червня 2010 року було підписано (укладено) заяву № б/н, згідно якої відповідачка отримала кредит у розмірі 14 987,35 грн.у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 , підписанням заяви, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 63 858,97 грн, з яких: 25 040,81 грн - заборгованість за тілом кредиту,16 673,74 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 17 777,33 грн - нарахована пеня за прострочене зобов?язання, 850,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 3 017,09 грн - штраф (процентна складова).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 червня 2010 рокуу розмірі

63 858,97 грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня

2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 червня 2010 року у розмірі 59 491,88 грн та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 59 491,88 грн. заборгованості, суд першої інстанції виходив із неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. Разом з цим, суд першої інстанції вказав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У заяві зазначено і те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 850,00 грн, штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 3 017,09 грн (процентна складова), суд першої інстанції виходив із того, що за одні і ті ж порушення, передбачено пеня та два різних виду штрафу, тоді як відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року в справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

20 липня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» До ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі

14 987,35 грн. В анкеті-заяві наданій позивачем, зовсім не вказано ні надання кредитні коштів, ні про відсотки, період користування кредитом та суми кредиту, що в свою чергу підтверджує факт неузгодження суттєвих умов, які є обов?язковими при укладанні та підписанні саме кредитного договору. Заявниця вказує, що посилання позивача на Умови та правила, взагалі немає ніякого значення про що свідчить відсутність на них підпису з боку відповідача. Крім того, заявниця вказує на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

28 липня2021 року матеріали цивільної справи № 755/16011/19 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 28 липня 2021 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року задоволено та поновлено його.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року - залишено без руху, встановлено заявнику строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, оскільки заявником не надано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

27 серпня 2021 року на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій заявниця просила звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги зазначених у ухвалі Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

08 жовтня 2021 року на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій заявниця просила звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги зазначених у ухвалі Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

29 жовтня 2021 року на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій заявниця просила зменшити розмір судового збору або відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення по апеляційній скарзі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року до винесення судом апеляційної інстанції судового рішення у даній справі.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 63 858,97 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 14 червня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк № б/н.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У заяві позичальника домовленості сторін щодо встановлення строку дії договору немає. Підписана відповідачем анкета-заява містить згоду на отримання нею саме картки «Універсальна», а також в ній зазначено конкретну суму кредитного ліміту в розмірі

300,00 грн.

На підтвердження укладення кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» подав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого зобов?язання щодо погашення кредитної заборгованості, станом на 05 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 63 858,97 грн, з яких: 25 040,81 грн - заборгованість за тілом кредиту,

16 673,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 17 777,33 грн - нарахована пеня за прострочене зобов?язання, 850,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та

3 017,09 грн. - штраф (процентна складова).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. Разом з цим, суд першої інстанції вказав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У заяві зазначено і те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Крім цього, судом встановлено отримання відповідачкою

14 987,35 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14 червня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 червня 2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (жовтень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказане не враховано судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 17 777,33 грн. пені за прострочене зобов?язання, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Зазначені вимоги позову не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 14 червня 2010 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: http://privatbank.ua не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З наведених підстав, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитним коштами в обумовленому позивачем розмірі.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19).

Київський апеляційний суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн - 850,00 грн, штрафи - 500,00 грн (фіксована частина) та 3 017,09 грн (процентна складова) необхідно відмовити також з вищезазначених підстав.

З урахуванням наведеного, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача: 17 777,33 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов?язання, 850,00 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 3 017,09 грн - штраф (процентна складова)відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, колегія судів виходить з наступного.

У заяві-анкети від 14 червня 2010 року, на яку посилається банк, обґрунтовуючи наявність кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , зазначено розмір кредитного ліміту, який виданий останній в сумі 300,00 грн.

На підтвердження укладення договору кредиту позивач надав заяву-анкету, в якій зазначена сума, яка надавалась у кредит саме у розмірі 300,00 грн, та надав розрахунок заборгованості, який складений банком, та на підтвердження отримання кредиту посилався та зазначені Умови.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту, Банк вказував, що відповідачкою було отримано 14 987,35 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Відповідач отримання нею суми кредитного ліміту, обумовленої у позові, заперечує.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі обумовленому у позові, що є його процесуальним обов`язком, то відсутні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку сплатити на користь банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі, зазначеному банком у позові.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з

ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 300,00 грн, оскільки саме ця сума обумовлена сторонами в анкеті-заяві від 14 червня

2010 року № б/н.

За вказаних обставин, аргументи наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо неотримання неї кредитних коштів в розмірі, вказаному банком у позові, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 10 червня 2020 року у справі № 759/5029/18 (провадження № 61-8796св19), від 10 червня 2020 року у справі № 658/4229/18 (провадження № 61-9102св19), від

17 червня 2020 року у справі № 125/3161/14-ц (провадження № 61-701св18), від 22 червня 2020 року у справі № 174/818/18 (провадження № 61-6286св19), від 22 червня 2020 року у справі № 189/786/18 (провадження № 61-8481св19) та від 22 червня 2020 року у справі

№ 173/1867/18 (провадження № 61-7917св19).

Аргументи заявника щодо пропуску Банком строку позовної давності є безпідставними, оскільки сторонами в анкеті-заяві від 14 червня 2010 року не обумовлено строку дії кредитного договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від

18 липня 2006 року).

У контексті вказаної практики Верховного Суду, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, заочне рішення Дніпровського районного суду від 20 січня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) в розмірі 300,00 грн.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) в розмірі 300,00 грн, судові витрати понесені АТ КБ «ПриватБанк» за подання позову у розмірі 09,02 грн. слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки сплату судового збору за подання апеляційної скарги відстрочено до ухвалення судового рішення, то відповідно до статті 136 ЦПК України, з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути 13,53 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв?язку із тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня

2020 року - скасування, та враховуючи те, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 відстрочено до ухвалення судового рішення, відповідно до правил статті 136 ЦПК України, в взаємозв?язку зі статтею 141 ЦПК України, судові витрати в розмірі 2 872,48 грн слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 136, 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»(Код ) заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) в розмірі 300,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) 09,02 грн. судових витрат, понесених позивачем за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України) судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 13,53 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Код )на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України) судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 872,48 грн.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна