Справа № 308/3519/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у режимі відеконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

23.03.2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, згідно з якою просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.05.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та відзив на позовну заяву.

26.05.2021 року представником позивача ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив.

26.05.2021 року представником позивача ОСОБА_1 до суду подано заяву про зміну позовних вимог.

В заяві про зміну позовних вимог представник позивача посилається на те, що 13.06.2006 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем.

Зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року (справа № 308/1719/16-ц) було встановлено аліменти по 1000 грн. на кожну дитину, що наразі є меншим від прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку.

Представник позивача наголошує, що враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Обставини з 2016 року змінилися, зокрема одній дитині наразі тринадцять років, молодшій дитині сім років, діти підросли, обоє відвідують школу, їх потреби зросли.

Вказує, що відповідач веде розкішне життя, має можливість їздити за кордон відпочивати на престижних курортах біля моря, лижних курортах та подорожувати і відпочивати в Красії, Косино та по Україні. Звертає увагу, що дитина, крім підтримання стану здоров`я, потребує гармонійного духовного розвитку, тому витрати на придбання канцелярських товарів, одягу та взуття, книг, теж повинні включатися до складу аліментних зобов`язань.

На підставі наведеного, представник позивача просить суд: змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року (справа № 308/1719/16-ц), в сторону збільшення, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі 2000 грн. на кожну дитину з дня подання позовної заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття з подальшою щорічною індексацією таких; допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць у розмірі 4000 грн.

23.12.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення у справі.

У вказаних поясненнях представник відповідача зазначає, що у відзиві на позовну заяву про стягнення аліментів від 21.05.2021 року ними зазначалося, що позивачем до позовної заяви додано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року у справі № 308/1719/16-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, згідно з яким суд, серед іншого, стягнув з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн. на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 19.02.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 25.05.2016 року, на сьогодні є чинним та виконується відповідачем. Дане рішення ухвалено Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, які зазначені позивачем у своїй позовній заяві у даній справі. Тобто, 17.03.2021 року ОСОБА_3 повторно (вдруге) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Тому, повторне звернення позивача до суду є безпідставним, оскільки Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 11.05.2016 року вже ухвалено рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тобто рішенням від 11.05.2016 року у справі № 308/1719/16-ц, яке набрало законної сили, вже врегульовано спір (аліментні відносини) між сторонами цієї справи. З огляду на викладене, вважають, що суд, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, має постановити ухвалу про закриття провадження у справі № 308/3519/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, про що ними була подана до суду заява про закриття провадження у справі від 21.05.2021 року, яка, всупереч приписам чинного ЦПК України, не вирішена судом до сьогоднішнього дня. Враховуючи наведене, просять суд задовольнити раніше подану ними заяву про закриття провадження у справі від 21.05.2021 року та закрити провадження у справі № 308/3519/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо заяви про зміну позовних вимог представник відповідача вказує, що така заява позивача про, ніби то, зміну позовних вимог, жодним чином не змінює позовні вимоги, заявлені у позовній заяві від 17.03.2021 року, рішення стосовно яких вже ухвалено Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 11.05.2016 року у справі № 308/1719/16-ц.

Представник відповідача зауважує, що позивач у своїй заяві про зміну позовних вимог, посилається на ст. 192 СК України. Норми матеріального права передбачають подання позову про зменшення або збільшення аліментів, і виключають можливість подання нового позову про їх стягнення. Також, позивач посилається на п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Однак, ні в позовній заяві від 17.03.2021 року, ні у заяві про зміну позовних вимог від 26.05.2021 року, жодним чином не доводить (належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами) зміну свого матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення свого здоров`я. Оскільки позивач, в порушення норм ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, жодним чином не доводить обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та які б підтвердили факт зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача, так само як не доводить витрати, пов`язані з такими обставинами. Жодних доказів про такі обставини в матеріалах справи не міститься. Тобто, позивачем фактично не доведені обставини, які могли б стати підставою для зміни розміру аліментів в сторону збільшення, належні та допустимі докази позивачем також не надані.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що у заяві про зміну позовних вимог позивач також зазначає, що відповідач веде розкішне життя, має можливість їздити закордон відпочивати на престижних курортах біля моря, лижних курортах та подорожувати і відпочивати в Красії, Косино та по Україні, додаючи при цьому роздруковані фото з акаунту з мережі «Фейсбук». Однак, такі фото жодним чином не свідчать про доходи відповідача, які б давали йому можливість вести «розкішне життя» та не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами отримання великих доходів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України, а тому, не можуть братися до уваги судом при вирішенні справи. Позивачем не доведено реальної можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти у сумі 4000 грн.

Представник відповідача вказує, що як зазначалося у відзиві, не дивлячись на те, що позивач забороняє відповідачу спілкуватись з їх дітьми, він добровільно по мірі своїх можливостей, забезпечує спільних з позивачем дітей усім необхідним та матеріально допомагає колишній дружині (позивачу) утримувати дітей з часу розлучення, про що свідчать, зокрема, але не виключно чеки з банкоматів про добровільний перерахунок ним коштів в якості аліментів на дітей на ім`я позивача, копії яких додано до відзиву та які містяться в матеріалах справи. Крім того, відповідачем додатково добровільно перераховано позивачу 14400 грн. за період з червня по листопад 2021 року на утримання спільних дітей, про що копії платіжних доручень додають. Зазначене, на думку представника відповідача, ще раз підтверджує те, що відповідач жодним чином не уникає виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 180 СК України. Позивачем фактично не викладені обставини, які могли б стати підставою для задоволення позову, належні та допустимі докази нею також не надані. Додатки (копії фотографій), долучені до позовної заяви, відповідно, не можуть підтвердити і не підтверджують обставини «розкішного життя» відповідача, описані позивачем у своїй позовній заяві і передбачені чинним законодавством, що регулює подібні правовідносини, відтак, вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими, а підстави для задоволення позову відсутні.

Також представник відповідача наголошує, що як зазначалось раніше у відзиві, відповідач орієнтовно з січня 2016 року проживає із своєю матір`ю ОСОБА_7 , яка є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , тому він, як син, зобов`язаний піклуватися та матеріально допомагати їй (купівля ліків, продуктів, сплата комунальних послуг), у зв`язку з цим оплата аліментів у розмірі, про який просить позивач (2000 грн. на кожну дитину), є надмірно великою для нього, і регулярна сплата такої суми коштів в подальшому поставить його у скрутне матеріальне становище.

На підставі вищевказаного, представник відповідача просить закрити провадження у справі № 308/3519/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та долучити до матеріалів справи пояснення відповідача.

Ухвалою суду від 23.12.2021 року постановлено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 про закриття провадження у справі.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Враховуючи наведене, а також те, що подання заяви про зміну позовних вимог є безумовним правом позивача, наданим йому ЦПК України, суд розглядає дану справу з урахуванням змінених позивачем позовних вимог відповідно до поданої заяви від 26.05.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, посилаючись на викладені у ній обставини.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечив з підстав, наведених ним у письмових поясненнях у справі від 23.12.2021 року, та просив закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов з урахуванням змінених позовних вимог слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 13.07.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися спільні діти: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 06.06.2008 року), син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 09.12.2013 року).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року (справа № 308/1719/16-ц), що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області 13.07.2006 року, актовий запис № 65, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , розірвано. Цим же рішенням ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн. на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 19.02.2016 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, спільні діти сторін проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні та потребують матеріального забезпечення.

За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2395 гривень, з 1 липня 2510 гривень, з 1 грудня 2618 гривень.

На момент ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року (справа № 308/1719/16-ц) відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року, а саме, щодо дітей віком до 6 років 1167 гривень, а щодо дітей віком від 6 до 18 років 1455 гривень.

З огляду на викладене, суд вважає, що з моменту ухвалення вказаного рішення суду сталася значна зміна цін на основні життєво необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

При визначенні розміру аліментів у частині вимог про їх збільшення на спільних дітей сторін, суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за двома малолітніми дітьми, вік дітей, майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи відомостей про наявність у нього інших утриманців, а також вимоги, визначені ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якими мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також судом береться до уваги та обставина, що з моменту ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року (справа № 308/1719/16-ц), за яким були враховані існуючі на той час обставини, передбачені ст. 182 СК України, істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дітей, зросли витрати на їх утримання, що вплинуло на матеріальний стан позивача у сторону його погіршення.

Разом з тим, з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів доньці сторін було неповних вісім років, а сину неповних три роки. Даний факт суттєво впливає на розмір забезпечення, що потребують діти. Як встановлено судом, відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, яка здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітніх дітей.

Судом також враховано, що відповідачем добровільно перераховуються кошти на ім`я позивача на утримання їх спільних дітей, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських документів та не заперечується позивачем.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 23 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014 року).

За наведених вище обставин, беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання своїх дітей та з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю і збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року в справі № 308/1719/16-ц, та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття.

Беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, установлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної постанові від 25.09.2019 року у справі № 755/14148/18, аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст. 182 СК України, а також встановлено, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також Верховний Суд дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості.

При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

Доводи представника відповідача не заслуговують на увагу, оскільки при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню на утримання дитини, суд повинен перш за все враховувати інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, при цьому враховувати розмір доходу відповідача, але не надавати цьому пріоритет, оскільки розмір заробітної плати є мінливим. При цьому інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У даному випадку судом задоволено вимоги про збільшення розміру аліментів, стягнення яких вже встановлено рішенням суду, а тому, суд не допускає негайне виконання рішення у цій справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про збільшення розміру аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

У судовому засіданні 23.12.2021 року на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст якого складено 28.12.2021 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 180-184, 191, 192 СК України, ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2016 року в справі № 308/1719/16-ц, та стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на дітей доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2021 року.

Головуюча А.І. Сарай