30.12.2021 Єдиний унікальний № 371/1400/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Миронівка

ЄУН 371/1400/17

Провадження № 2/371/311/21

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Сахненко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживачів, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів та стягнення коштів з ПАТ «Банк «Київська Русь». Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 18 березня 2015 року між нею та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладений договір банківського рахунку в національній валюті № 24039-62.3. За умовами вказаного договору, банк відкриває поточний рахунок номер НОМЕР_1 в національній валюті України та здійснює розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов?язується оплатити послуги банка згідно тарифів.

19 березня 2015 року нею було перераховано на відкритий рахунок кошти у розмірі 153000,00 грн.

Відповідно до пункту 8 договору, рахунок може бути закритий за заявою клієнта. У разі закриття рахунку, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок, вказаний клієнтом.

У квітні 2015 року вона звернулася до ПАТ «Банк «Київська Русь» з вимогою про повернення коштів відповідно до умов договору. Проте, відповідач жодних дій щодо повернення коштів не здійснив та не надав відповіді на вказане звернення.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Волкова Олександра Юрійовича.

Постановою Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Такою особою призначено Волкова Олександра Юрійовича.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2016 р. № 1085, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» на два роки до 16 липня 2018 року включно.

Станом на день запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» 20 березня 2015 року, на її поточному рахунку в ПАТ «Банк «Київська Русь» знаходилися кошти в розмірі 153 000,00 грн.

У період ліквідаційної процедури вона намагалася отримати гарантовані державою кошти, у відповідності до вимог частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Однак, всупереч імперативній нормі закону, своїх коштів так і не отримала.

Вважає, що постанова НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та постанова НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь» є протиправними, оскільки скасовані та втратили юридичну силу з моменту прийняття, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року у справі №826/22323/15 за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування постанов, зобов?язання вчинити певні дії. Вказана постанова суду набрала законної сили 5 грудня 2016 року.

Аналогічного правового висновку дійшов і ВАСУ в постанові від 8 червня 2017 року, якою апеляційний суд залишив в силі постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі №826/22323/15 в частині визнання протиправними та скасування постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та постанови Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь». Вказана постанова набрала законної сили 8 червня 2017 року.

Вважає, що у зв?язку зі скасуванням судом постанови НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та постанови НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь», вони втратили юридичну силу з моменту прийняття, а тому не породжують юридичних наслідків.

В зв?язку з чим, відповідно до правил статті 76 Закону України «Про банки та банківську діяльність», статей 76,77 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не набув прав ліквідатора, і тому будь-які рішення фонду щодо введення тимчасової адміністрації чи ліквідації прийняті без будь-яких правових підстав, не мають юридичної сили та є нікчемними, оскільки не ґрунтуються на законі.

Оскільки з 05 грудня 2016 року банк вже не перебуває в процедурі тимчасової адміністрації чи ліквідації та не відноситься до категорії неплатоспроможних, на нього не поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже кошти, належні вкладнику, підлягають стягненню в загальному порядку, на підставі добровільної виплати, а у разі відмови, на підставі рішення суду та виконавчого документа.

З огляду на це, отримати належні їй кошти в порядку черговості, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», починаючи з 05 грудня 2016 року, вона не може. Відповідач ігнорує всі її звернення та вимоги про виплату коштів банківського вкладу. Просила в судовому порядку стягнути з відповідача 153 000,00 грн. внесених нею коштів за договором банківського рахунку.

Крім того, в порядку статті 625 ЦК України, просила стягнути суму інфляційних втрат у розмірі 72 743,64 грн. та 3% річних у розмір 11 669,92 грн.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 3 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2018 року, проведеного на підставі розпорядження керувника апарату суду № 159 від 22 грудня 2018 року, визначено склад суду під головуванням судді Капшук Л.О.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

08 лютого 2019 року представник відповідача Юр М.А. подав до суду відзив на позовну заяву.

Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначив, що вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення коштів відповідно до договору банківського рахунку в національній валюті № 24039-62.3. від 18 березня 2015 року.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що 19 березня 2015 року здійснено перерахування грошових коштів загальним розміром 153 000,00 грн. з поточного рахунку «Миронівський м`ясопереробний завод «Легко» № НОМЕР_2 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на особовий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк «Київська Русь», відкритий на ім`я ОСОБА_1 , з призначенням платежу: надання поворотної фінансової позики згідно з договором №158 від 18 березня 2015 року.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відшкодування коштів Фондом здійснюється виключно вкладникам - фізичним особам та в межах суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами у сумі 200 000,00 грн.

Керуючись положеннями статті 215 ЦК України щодо нікчемності правочину, пункту 4 частини 2 статті 37, пункту 1 частини 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було проведено перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

За результатами перевірки встановлено нікчемність правочину щодо перерахування грошових коштів у загальній сумі 153 000,00 грн. з поточного рахунку «Миронівський м`ясопереробний завод «Легко» № НОМЕР_2 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на особовий рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Банк «Київська Русь», відкритий на ім`я ОСОБА_1

Підставами визнання вказаного правочину нікчемним стало те, що в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач не є вкладником, оскільки грошові кошти не залучені банком від позивача, а є такими, що надані в якості позики на зворотній основі (фінансової допомоги) від «Миронівський м`ясопереробний завод «Легко». Тобто, відсутня умова безпосереднього внесення депозитних коштів за договором банківського вкладу, що не підпадає під дію статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в частині визначення осіб як вкладників, та таких які мають вклад. Перерахування відповідних коштів «Миронівський м`ясопереробний завод «Легко» на особовий рахунок ОСОБА_1 за договором фінансової допомоги №158 від 18 березня 2015 року, тобто на поворотній основі, надало можливість «Миронівський м`ясопереробний завод «Легко», як кредитору банку із залишками коштів на поточному рахунку, повернення яких не гарантується Фондом, отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням «Миронівський м`ясопереробний завод «Легко» як кредитору Банку перед іншими кредиторами Банку переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством та внутрішніми документами Банку.

Звернув увагу, що у відповідності до частин 1,3 статті 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції станом на 19 березня 2015 року з дня призначення уповноваженої особи Фонду (рішення Фонду № 61 від 19 березня 2015 року) повноваження органів управління банку призупинені, а тому правочини, що вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Листом ОСОБА_1 та «Миронівський м?ясопереробний завод «Легко» були повідомлені про нікчемність правочину щодо перерахування грошових коштів у загальній сумі 153 000,00 грн. з поточного рахунку «Миронівський м`ясопереробний завод «Легко» № НОМЕР_2 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на особовий рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Банк «Київська Русь», відкритий на її ім`я, у відповідності до приписів пункту 7 частини З статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того зазначив, про неможливість стягнення коштів з ПАТ «Банк «Київська Русь» у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки процедура ліквідації триває.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

В судове засідання сторони не з?явилися.

Позивачем та її представником подано заяви про розгляду справи за їх відсутності.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

18 березня 2015 року між ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_1 ) та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір банківського рахунку в національній валюті № 24039-62.3. (а.с. 10-14, т.1).

Факт зміни прізвища позивача підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 17 лютого 2017 року (а.с. 15, т.2).

Відповідно до пункту 1.1. договору, в порядку, встановленому чинним законодавством України та нормативними актами Національного банку України, банк відкриває поточний рахунок номер НОМЕР_1 в національній валюті України та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов?язується оплатити послуги банка в розмірі, встановленому тарифами на операції та послуги банку, що діють на дату надання послуги або проведення операції. Пунктом 1.3 договору визначено, що на залишок коштів на рахунку банк нараховує проценти в розмірі, встановленому чинними на момент нарахування тарифами.

Згідно з даними розділу 8 договору, рахунок може бути закритий за заявою клієнта; з ініціативи банку; на підставі рішення суду. Банк може відмовитися від договору і закрити рахунок, якщо операції за рахунком не здійснюються протягом 3 років поспіль. В разі закриття рахунку, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або, за його вказівкою, перераховується на інший рахунок, вказаний клієнтом.

Пунктами 9.6., 9.7 договору визначено, що повернення коштів, розміщених на вкладних/поточних рахунку(ах) клієнта, в тому числі за цим договором, гарантується Фондом в розмірі, визначеному діючим законодавством України на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку (повний перелік нормативних актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщений на його офіційному сайті http://wwwfg.org.ua). Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи проценти, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів, розміщених як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунку, оформлених на ім?я клієнта в банку.

Позивачу в ПАТ «Банк «Київська Русь» було відкрито поточний рахунок та 19 березня 2015 року з розрахункового рахунку НОМЕР_2 Миронівським м?ясопереробним заводом «Легко» на рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до умов договору № 24039-62.3, ОСОБА_1 було перераховано 153 000 грн. поворотної фінансової позики, згідно договору № 158 від 18 березня 2015 року.

Вказана обставина підтверджується даними виписки ПАТ «Банк «Київська Русь» по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 07 липня 2015 року та довідки № 197 від 6 липня 2018 року Миронівського відділення ПАТ «Банк «Київська Русь» (а.с.18, 19, т.1).

19 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних, прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено Волкова О.Ю.

15 червня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 116 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» по 19 липня 2015 року (включно).

17 липня 2015 року, рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 138, припинено здійснення тимчасової адміністрації з 17 липня 2015 року та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК «Київська Русь» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено Волкова О.Ю.

23 червня 2016 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 1085 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Банку до 16 липня 2018 року включно.

18 червня 2018 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду №1684 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» по 16 липня 2020 включно.

17 грудня 2018 року, рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 3382, було змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку та з 18 грудня 2018 року делеговано повноваження уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» - Стрюковій І.О.

13 липня 2020 року, рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 1335 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «ПАТ «Банк «Київська Русь», було відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкової І.О. Відповідно до пункту 2 вказаного рішення, ліквідація ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснюватиметься з урахуванням вимог Закону України щодо удосконалення механізму врегулювання банківської діяльності» та відповідно до частини 5 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» безпосередньо Фондом.

Інформації про оскарження зазначених вище рішень Виконавчої дирекції Фонду, матеріали справи не містять, про оскарження даних рішень також не повідомляли і учасники судового процесу.

Фонд повідомив позивача про те, що договір банківського рахунку в національній валюті № 24039-62.3. від 18 березня 2015 року, в результаті проведеної на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірки правочинів, був визнаний нікчемним, на підставі пункту 4 частини 2 статті 37, пункту 1 частини 4 статті 38 вказаного Закону України.

Інформації щодо оскарження позивачем рішення Фонду про визнання договору банківського рахунку в національній валюті № 24039-62.3. від 18 березня 2015 року нікчемним матеріали справи не містять.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частини 1, 3 статі 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов?язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов?язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Частина 1 статті 15 цього ж Закону вказує, що Правління Національного банку приймає рішення про віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних (пункт 1 частини 1 цієї статті).

Відповідно до статті 1066 ЦК України (станом 18 березня 2015 року), за договором банківського рахунка банк зобов?язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 статті 1068 ЦК України (станом на день укладення договору банківського рахунку від 18 березня 2015 року), банк зобов?язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов?язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, порядок регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відносини, що виникають у зв?язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет щодо інших норм законодавства під час ліквідації банків та стосовно питань регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

За приписами пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з пунктами 1 та 2 частини п?ятої цієї статті, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене пунктом 1 частини п?ятої цієї статті, не поширюється на зобов?язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частин 2, 3 статті 37 зазначеного вище Закону, уповноважена особа Фонду має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом (пункти 1, 2 частини 2 цієї статті). На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (пункт 1 частини 3 цієї статті).

Аналіз приписів статті 15 Закону України "Про Національний банк України" та статей 34, 36, 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дозволяє зробити висновок про те, що рішення, прийняті Фондом на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення комерційного банку до категорії неплатоспроможних, рішення про введення тимчасової адміністрації у такому банку та рішення про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в такому банку є самостійними актами Фонду, як органу управління неплатоспроможним банком, які приймаються в межах повноважень Фонду в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та відповідно до затвердженого Фондом плану врегулювання, а тому не є за своєю правовою природою частиною складного юридичного факту та не можуть бути автоматично визнані протиправними та скасовані у зв?язку із скасуванням адміністративним судом постанови Правління Національного банку України про віднесення відповідного комерційного банку до категорії неплатоспроможних. Зазначені рішення Фонду підлягають самостійній оцінці у разі їх оскарження до адміністративного суду із здійсненням судом правового аналізу таких рішень на предмет їх законності.

Така правова позиція Верховного Суду України має місце у постанові від 27 червня 2017 року в адміністративній справі №21-3739а16 та постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року в господарській справі №910/5516/16.

Отже, виходячи із зазначених правових позицій, суд не може погодитися з твердженнями представника позивача, що скасування адміністративним судом постанови Правління НБУ № 190 від 19 березня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та постанови Правління НБУ № 460 від 16 липня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензіїта ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», має наслідком автоматичного скасування рішень Фонду. Як зазначалося, такі рішення Фонду потребують окремого правового аналізу із встановленням підстав їх протиправності. Учасники судового процесу про оскарження зазначених вище рішень Фонду суд не повідомляли і матеріали справи даної інформації не містять.

Як встановлено судом, з 20 березня 2015 року у ПАТ «Банк Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації.

Пунктами 1-3 частини другої та абзацом першим частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв?язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов?язань банку та зобов?язання щодо сплати податків і зборів (обов?язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов?язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов?язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Наведеною статтею Закону не передбачено, що встановлені нею обмеження не поширюються на зобов?язання банку щодо виплати коштів за договорами банківських рахунків, як це має місце під час тимчасової адміністрації.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом; вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними з банком особами, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними з банком особами; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом; 11) вимоги за інструментами з умовами списання/конверсії. Вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними

Оскільки на час пред?явлення майнових вимог в ПАТ «Банк «Київська Русь» вже було розпочато процедуру ліквідації, то стягнення коштів, в будь-який інший спосіб, аніж це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Початок процедури ліквідації банку, як юридичної особи, зумовив настання для позивача певних правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред?явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості.

Доказів того, що позивач зверталася за задоволенням своїх майнових вимог до банку у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чи оспорювала факт визнання договору банківського рахунку № 24039-62.3 від 18 березня 2015 року нікчемним, матеріали справи не містять.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний спір суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, котрі викладені у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року (справа №308/3282/15-ц) від 14 лютого 2018 року (справа 761/20903/15-ц) та від 28 липня 2021 року № 748/1961/19, відповідно до яких, якщо на момент ухвалення рішення судом у банк вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи з вищевикладеного, суд не може погодитися з доводами представника позивача, що після скасування адміністративним судом постанов Правління НБУ, ПАТ «Банк Київська Русь» функціонує в якості діючої банківської установи та, що стягнення з банку коштів (депозиту) має відбуватися на підставі загальних норма ЦК України та умов депозитних договорів.

Суд виходить з того, що з 20 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру ліквідації ПАТ «Банк Київська Русь». На момент ухвалення рішення судом у банк було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, що відповідно до вищевказаних норм Закону та висновків Верховного Суду унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», котрий є приорітетним відносно інших законодавчих актів України та визначає черговість задоволення вимог кредиторів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Банк «Київська Русь» 153 000,00 грн. за договором банківського рахунку є безпідставними, так як не ґрунтуються на вимогах закону.

Вимоги про стягнення збитків від інфляції та 3% річних є похідними від вимог про стягнення суми за договором банківського рахунку, а тому є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов до таких висновків.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов'язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мала довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені матеріалами справи та є такими, що доведені позивачем.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивачем судовий збір не сплачувався, з урахуванням правил пункту 2 статті 627 ЦК України та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», про захист прав споживачів та стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, подається до Миронівського районного суду Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», , адреса місцезнаходження : будинок під номером 17, вулиця Січових Стрільців, місто Київ.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук