16 грудня 2021 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Масло С.П., за участю секретаря судового засідання - Чміль Т.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу будинку.
У вищевказаному будинку зареєстрована її донька ОСОБА_2 та онуки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачі за вищевказаної адресою не проживають з 2015 року, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житла та не беруть участь у спільному побуті.
Ухвалою суду від 23.09.2021 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.
Ухвалою суду від 25.10.2021 року було відкрите провадження та розпочате підготовче провадження у справі.
Ухвалою суду від 11.11.2021 справу призначено до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання, повторно, не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме: відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч.11 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки відповідачі суду не повідомили, відзиву на позов не надали.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позову заперечує.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу будинку від 06.07.2005, витягом з Державного реєстру правочинів № 1193664 від 06.07.2005, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22330706.
Згідно довідки з місця проживання про зареєстрованих осіб відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , зареєстровані також у вказаному будинку.
З акту обстеження домоволодіння від 19.08.2021 вбачається, що відповідачі по справі у вищенаведеному домоволодінні не проживають з 2015 року.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала 21.07.2021 паспорт Російської Федерації, згідно якого зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту, виданим 21.07.2021 ГУ МВС Росії по Краснодарському краю.
Відповідно до Свідоцтва № НОМЕР_1 про реєстрацію за місцем проживання від 13.07.2021, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
Відповідно до Карточки реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_2 отримала паспорт громадянина Російської Федерації, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Карточки реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13.07.2021 отримав вид на проживання іноземного громадянина, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Карточки реєстрації ОСОБА_4 отримала паспорт громадянина Російської Федерації, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі по справі забезпечені іншим житлом, в якому мають реєстрацію. Діти мешкають разом з матір`ю.
Також в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_6 , яка підтвердила факт того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 з 2015 року не проживають за адресою: буд. АДРЕСА_1 .
Згідно висновку органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, третя особа вважала за не можливе надати висновок про доцільність або недоцільність визнання дітей такими, що втратили право користування житлом.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 402, частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не проживають у вказаному будинку з 2015 року, отже визначений у статті 405 ЦК України річний строк відсутності без поважних причин у житлі власника на момент розгляду справи сплинув, при цьому матеріали справи не містять належних доказів домовленості між власником житла і відповідачами щодо відсутності останніх у житловому будинку АДРЕСА_1 понад встановлені законом строки.
Таким чином, право відповідачів на користування житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України.
У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Щодо позовної вимоги про втрату права користуванням житловим будинком малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини).
В свою чергу, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).
Відповідно до частин третьої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Правом вільно обирати собі місце проживання, наділена фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років.
З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до суду з позовом та ухвалення судом рішення у даній справі, ОСОБА_4 не виповнилось чотирнадцять років.
Наведене дає підстави для висновку про те, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 , в силу вимог закону є місце проживання його батьків або одного з них, з ким він проживає.
Аналізуючи вказані вище норми законодавства у сукупності з встановленими обставинами у даній справі, суд вважає, що малолітній ОСОБА_4 втратив право на користування жилим приміщенням, належним на праві власності позивачу, оскільки факт проживання його матері з неповнолітньою сестрою за адресою: АДРЕСА_2 , та визнання матері та сестри такими, що втратили право на користування жилим приміщенням позивача, є підставою для втрати і малолітнім права на проживання та користування відповідним житлом, за відсутності обставин, які б підтверджували існування домовленості між позивачем та батьками дитини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.
З вищенаведених підстав та норм права суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та не враховує досліджені судом документи щодо зареєстрованого місця проживання дітей разом з батьками в Російській Федерації.
Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 133, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352 ЦПК України, суд -,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2021 року.

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач:

1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН не відомий, останнє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ;

2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН не відомий, останнє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ;

3) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН не відомий, останнє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, Код , місцезнаходження за адресою: вул. Свободи, 30, смт Близнюки, Лозівський район, Харківська область.

Суддя С.П. Масло