Номер провадження: 22-ц/813/7056/21
Номер справи місцевого суду: 522/2900/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Комлевої О.С., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовної заяви:

19.02.2020 року до суду звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.С. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 961,73 грн, судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, підписала анкету-заяву № б/н від 30.10.2018 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 34 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 08.01.2020 р. виникла заборгованість у сумі 67 961,73 грн., з яких:

55 398,55 грн. - прострочене тіло кредиту;

8 850,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина);

3 212,46 грн. - штраф (процентна складова).

23.11.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Наголошувала, що матеріали справи не містять відомостей на підтвердження наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором у розмірі 67 961,73 грн. Стверджувала, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів банку, через відсутність її підпису та мінливий характер, не можуть бути складовою кредитного договору.

23.12.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в додатках до якої позивач надав виписки по рахунку за договором б/н станом на 04.12.2020 року.

Короткий зміст заочного рішення першої інстанції:

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі тіла кредиту - 55 398,55 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги:

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, 11.03.2021 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, незаконність та необґрунтованість винесеного судового рішення, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходійшов.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Апелянтка зазначає, що винесене рішення було прийнято без належного повідомлення про місце, дату та час судового розгляду, оскільки вона не отримувала жодних листів, судових повісток, копій позовної заяви та не знала про факт наявності справи та судових засідань.

Вказує, що заявлені позивачем вимоги до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору, та що надані виписки та розрахунки заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не можуть бути правовою підставою для стягнення відповідних сум.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Матеріалами справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.10.2018 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7).

В анкеті-заяві зазначені персональні дані відповідачки, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, ідентифікаційний номер, реквізити паспорту, адреса місце проживання, сімейний стан, соціальний статус, розмір місячної заробітної плати, наявність кредитів у банках, наявність нерухомості, дата та підпис.

Витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та з Тарифів не містять підпису відповідачки.

З наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.10.2018 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , вбачається заборгованість в розмірі 67 961,73 грн, яка складається з:

-55 398,55 грн - прострочене тіло кредиту;

-8 850,72 грн - заборгованість по процентам;

-1315,07 грн несплачені проценти за поточну заборгованість;

-7535,65 грн - несплачені проценти за прострочену заборгованість;

-3712,46 грн заборгованість по судовим штрафам.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафів та пені, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем витяги із умов та правил надання банківських послуг між сторонами не містять підпису відповідачки, а тому між сторонами не було досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів.

Задовольняючи позовні вимоги в частини стягнення заборгованості за тілом кредиту, районний суд виходив з того, що існування такої заборгованості відповідачкою не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, а тому вимога банку про стягнення з відповідачки тіла кредиту у сумі 55 398,55 грн. є обґрунтованою та такою, що відповідає умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість також роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Позивач нарахував та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 961,73 грн., з яких: 55 398,55 грн. - прострочене тіло кредиту; 8 850,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 212,46 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Суд не приймає до уваги доводи апелянтки щодо незнання про факт наявності справи, оскільки такий довід спростовується матеріалами справи, а саме: заявою відповідачки про ознайомлення з матеріалами справи від 06.11.2020 року, відзивом на позовну заяву від 23.11.2020 року.

Відносно доводів апелянтки про неналежне повідомлення про місце, дату та час судового розгляду судова колегія зазначає наступне.

Зазначені судові ухвали підприємством поштового зв`язку були повернуті до суду назад через те, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи. Отже, повернення рекомендованого повідомлення через відсутність адресата за вказаною адресою вважається належним сповіщенням.

Відповідачка в апеляційній скарзі наголошує на тому, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору, а виписка та розрахунок заборгованості за кредитом не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача.

Однак, суд першої інстанції не задовільнив вимоги позивача щодо стягнення нарахованих банком процентів, пені та штрафів, оскільки дійшов правильного висновку про те, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не містять підпису позичальниці, а тому позивачем не було доведено, що під час підписання заяви відповідачка була ознайомлена саме з цими Тарифами та Умовами, та чи брала на себе зобов`язання відповідачка зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Твердження відповідачки про відсутність первинних бухгалтерських документів як доказу підтвердження наявності заборгованості за тілом кредиту спростовуються матеріалами справи, а саме підписаною анкетою-заявою та випискою по рахунку за договором б/н станом на 04.12.2020 року, що є належними доказами по даній справі.

Відсутність заборгованості чи її наявність у іншому розмірі відповідачка суду не довела.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення районного суду як у частині задоволення вимог про стягнення тіла кредиту, так і у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафів є законним та обґрунтованим.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: О.С. Комлева

Т.В.Цюра