Справа № 204/1932/21
Провадження № 2/0203/813/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16.12.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ноторової Є.О.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Медведєвої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

13.04.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2021 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи № 204/1932/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Чечелівського району Дніпровської міської ради, в якому позивач просить суд:

- позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 16 червня 2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 . Заочним рішенням Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 07.05.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Згідно з рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2013 з відповідача були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 травня 2013 року і до його повноліття. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за виконавчим листом №2/191/805/13-ц від 16.08.2013, виданої Центральним ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у відповідача наявна заборгованість по аліментам на загальну суму 140368,30грн.

За поясненнями позивача, син ОСОБА_4 проживає разом з нею та її чоловіком ОСОБА_6 , який має намір усиновити дитину та який займається його навчанням і вихованням. Батько дитини вихованням сина не займається, не опікується питанням навчання і виховання сина, у шкільних заходах участі не брав.

Тому позивач, посилаючись на положення Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 .

Відповідач у встановлений судом строк на виконання ухвали суду від 23.04.2021 року не надав відзиву на позов.

Під час судового засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом зазначили таким чином, як про це зазначено вище. Також позивач зазначила, що відповідач не спілкується з сином, що свідчить про пряме невиконання ним своїх батьківських обов`язків, свідоме ухилення від їх виконання. При цьому дитина не знає батька, який з 4 місяців після народження сина не бачив його та не спілкувався з ним, а її чоловік ОСОБА_6 бажає усиновити дитину, син відноситься до нього як до свого батька.

Представник третьої особи Центральної адміністрації Дніпровської міської ради - Медведєва В.О. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначила, що органом опіки та піклування було складено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.08.2021 року було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка в цивільній справі, викликано в судове засідання для допиту в якості свідка: ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 28.10.2021 року було залучено до участі в цивільній справі № 204/1932/21 правонаступника третьої особи органу опіки та піклування Адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради - Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: 49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65; ).

Ухвалою суду від 28.10.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судові засідання, призначені на 01.12.2021 року, 16.12.2021 року, відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У судових засіданнях по суті спору судом були заслухані пояснення учасників справи, досліджені письмові докази, допитаний свідок ОСОБА_6 .

У судовому засіданні 16.12.2021 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 березня 2013 року (а.с.8).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року в цивільній справі № 191/2093/13-ц, яке набрало законної сили 09 серпня 2013 року, було вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки Дніпропетровської області м.Синельникове, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки Дніпропетровської області м.Синельникове, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 травня 2013 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 10 березня 2016 року включно; стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню (а.с.10-11).

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року, яке набрало законної сили 20 травня 2014 року, було вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 червня 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 236 (а.с.9-10).

28 вересня 2018 року громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклали шлюб, про що 28 вересня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 1391; прізвища після державної реєстрації: чоловіка - ОСОБА_6 , дружини - ОСОБА_1 ; місце державної реєстрації: Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 28 вересня 2018 року (а.с.16).

За відомостями з довідки № 331 від 10.02.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 5 (п`ять) осіб: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 10.05.1981 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 31.10.2018 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27.11.2018 року; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , з 27.11.2018 року; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , з 21.05.1981 року (а.с.12).

Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.02.2021 року за вих. № 13.5-31/8145/12 та розрахунку заборгованості при примусовому виконанні в/л № 2/191/805/13 від 16.08.2013 року, станом на 01.02.2021 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_3 складає 140368,30грн. (а.с.13-15).

Також з розрахунку заборгованості видно, що ОСОБА_3 за виконавчим листом в/л № 2/191/805/13 від 16.08.2013 року, виданого Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, починаючи з травня 2013 року аліменти жодного разу не сплачував.

Дитина ОСОБА_4 навчається в школі та відповідно до характеристики учня 2-Б класу Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 34» Дніпровської міської ради класовода та директора, ОСОБА_4 навчається у школі з першого класу, зарекомендував себе, як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. ОСОБА_1 , мати дитини, приділяє належну увагу вихованню сина, постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу. Батько учня ОСОБА_3 ніколи не з`являвся на батьківських зборах, не підтримує зв`язок з учителем, не цікавиться досягненнями дитини. У розмовах з класним керівником та однокласниками хлопчик не згадує біологічного батька (а.с.17).

За відомостями з довідки КНП «ДЦПМСД № 7» ДМР амбулаторії ЗПСМ № 12 від 07.06.2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здоровий, мати дитини відвідує поліклініку, графік щеплень згідно віку (а.с.50).

Згідно з листом Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 07.06.2021 року, боржник ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.06.2021р. у розмірі 149138,82грн. Згідно з отриманими відповідями, боржник доходів не отримує, не працює, зареєстровані авто відсутні, майна за боржником не зареєстровано. Боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте направлені державним виконавцем постанови, виклики та вимоги до боржника повертаються за закінченням терміну зберігання (а.с.51).

Відповідно до висновку адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради від 31.08.2021 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », враховуючи, що поведінка ОСОБА_3 , є винною: він злісно ухиляється від виховання дитини, виходячи з інтересів дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.78).

Також з цього висновку видно, що батько дитини ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Батька належним чином неодноразово було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак він на засідання не з`явився, причину неявки не повідомив. За інформацією відділу Дніпровського міського центру соціальних служб у Центральному районі міста щодо результатів виходу за адресою реєстрації ОСОБА_3 , батько не заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він є чоловіком позивача та вони перебувають у сімейних відносинах. При цьому він ніколи не знав та не бачив відповідача, хоча йому відомо, що він не сплачує аліменти на утримання дитини, не бажає бачити дитину, спілкуватися з нею, не бере участі у вихованні дитини. З 2016 року вони з позивачем та дитиною проживають разом, він має намір усиновити дитину, щоб дитина росла у повноцінній сім`ї. У них з дитиною гарні відносини, всі його знають як батька ОСОБА_4 , вони бажають разом відпочивати, виїжджати за кордон.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2019 року, справа № 570/3742/17, які на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України, враховуються судом.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що в процесі розгляду справи відповідач не був позбавлений можливості спростувати позовні вимоги, надавши відповідні заперечення проти позову чого зроблено не було.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що на час розгляду цивільної справи судом було встановлено факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та навмисного невиконання їх, суд вважає за необхідне в інтересах дитини заявлений у справі позов про позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити.

Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки судом не встановлено.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та умисно не виконує їх, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню повністю.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00грн.

Керуючись статтями 164, 166 Сімейного кодексу України, статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складений 28 грудня 2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва