Провадження № 2/638/5046/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2021 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Цвіри Д.М.,
за участю секретаря Малиновської Є.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -
Представник позивачки ФОП ОСОБА_1 адвокат Мазуренко С.С. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 2 600,00 грн.
На підставі договору про відступлення права вимоги ФОП ОСОБА_1 набула від ПрАТ «СК ВУСО» право вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків, завданих за договором страхування, в тому числі, отримала право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором, укладеним між ПрАТ «СК ВУСО» та ОСОБА_4 від 24.02.2020 р. №5036461.
Відповідач ОСОБА_5 в добровільному порядку не відшкодовує у порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
В зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом позивачу адвокатом Мазуренко С.С. було надано професійну правничу допомогу з вивчення матеріалів страхової справи, підготовки запитів, підготовки процесуальних документів та позовної заяви, представництва його інтересів в суді, за що позивачем сплачено останньому 8348,60 грн., що підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, яку також просить стягнути з відповідача на його користь. За подання даної позовної заяви до суду позивачем сплачено 908,00 грн. судового збору, суму якого просить стягнути з відповідача на користь позивача.
В зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу 2600,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 8348,60 грн., та витрати по сплаченому судовому збору 908,00 грн.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року клопотання представника позивача ФОП ОСОБА_1 - адвоката Мазуренко С.С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено частково, постановлено проводити судове засідання, призначене на 20 жовтня 2021 року 15 год. 40 хв., в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року клопотання представника позивача ФОП ОСОБА_1 - адвоката Мазуренко С.С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено частково, постановлено проводити судове засідання, призначене на 17 листопада 2021 року о 16 год. 20 хв., в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно частини 4 статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з повідомленням про ДТП (Європротокол) від 12.10.2020 р., 12.10.2020 р. о 10 год. 20 хв. в м. Харкові по вул. Клочківській, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , не впевнився в безпечності виконуючого маневру, скоїв зіткнення з транспортним засобом Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, свою вину ОСОБА_5 в скоєному ДТП визнав (а.с.7).
Станом на час вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 , як водія, було застрахована в ТДВ СК «Альфа Гарант» та забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземного транспорту №ЕР/200249569 (а.с.16).
Відповідно до даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , який отримав пошкодження в результаті ДТП, є ОСОБА_4 (а.с.12).
Між ОСОБА_4 , як страхувальником, та ПрАТ «СК ВУСО», як страховиком, укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №5036461 від 24.02.2020 р., згідно умов якого ПрАТ «СК ВУСО» зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну майну страхувальника при експлуатації забезпеченого транспортного засобу Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 6).
Згідно з даними, які містяться у акті (протоколі) огляду ТЗ заява на виплату від 23 жовтня 2021 р., складеного оцінювачем ПрАТ «СК ВУСО» Федоренко Д.А., проведено огляд автомобілю Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , зі складанням про це фототаблиці (а.с.8-10).
Тобто, різниця між фактичним розміром шкоди, визнаної за регресною вимогою ПрАТ «СК ВУСО» до ТДВ СК «Альфа Гарант» і фактично виплаченої ТДВ СК «Альфа Гарант» на рахунок ПрАТ «СК ВУСО» в якості страхового відшкодування в порядку регресу за договором страхування №5036461 від 24.02.2020 року, становить 2600,00 грн. та складається з франшизи (а.с. 18).
Відповідно до договору № 08/02/2021 про відступлення права вимоги від 08 лютого 2021 року ФОП ОСОБА_1 набула від ПрАТ «СК ВУСО» право вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків завданих за договором страхування, в тому числі, отримала право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором, укладеним між ПрАТ «СК ВУСО» та ОСОБА_4 №5036461 від 24.02.2020 року (а.с.22-24).
Доказів щодо визнання недійсним договору № 08/02/2021 про відступлення права вимоги 08 лютого 2021 року суду не надано.
З дослідженого судом, суд визнає Європротокол від 12.10.2020 р., як належний та допустимий доказ у справі, виходячи з наступного.
Так, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 p., яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.
Так, відповідно до абз. 3 п. 2.11 Правил дорожнього руху, що кореспондуються із п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.
На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).
Відповідно до вказаної вище Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.
Як вбачається із повідомлення про ДТП від 12.10.2020 р., воно заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми.
Із даного євпропротоколу вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась 12.10.2020 р. о 10 год. 20 хв. в м. Харкові по вул. Клочківській, де водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Nessan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , не впевнився в безпечності виконуючого маневру, скоїв зіткнення з транспортним засобом Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Схема дорожньо-транспортної пригоди та обставини, при яких вона мала місце, а саме наїзд на автомобіль, не викликає сумнівів щодо вини водія автомобіля Nessan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 в ДТП.
Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 124 КУпАП, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) від 12.10.2020 р. та схеми, ДТП відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху.
Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства України і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню.
Суд за змістом європротоколу встановив обставини скоєння ДТП та особу, відповідальну за заподіяну шкоду.
Отже, дослідивши пункти европротоколу, які заповнені учасниками дорожньо-транспортної пригоди та містять інформацію про вказану подію, суд дійшов висновку про наявність страхового випадку.
Відтак, ПрАТ «СК ВУСО», здійснивши виплату страхового відшкодування, набула права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, а відповідно до договору про відступлення права вимоги це право є таким, що перейшло до ФОП ОСОБА_1 .
Предметом даного спору є зворотна вимога страховика до особи, відповідальної за завдану шкоду, про стягнення компенсації страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику за договором добровільного страхування.
Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля Nessan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення встановлено Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 12.10.2020 р.
Відповідач є особою на яку полісом №ЕР/200249569 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля Nessan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , на час спірної ДТП.
Суд також, встановив, що страховик за договором добровільного страхування прийняв європротокол як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частини 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у скоєнні ДТП, яке мале місце 12.10.2020 р. в м. Харкові по вул. Клочківській, за участю транспортним засобом Nessan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , та транспортного засобу Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 та завданні шкоди автомобілю Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується, зокрема, обставинами даної цивільної справи та наданими представником позивача доказами.
Доказів, які б спростовували обставини скоєння ДТП, яке мале місце 12.10.2020 р., свою вину у скоєнні ДТП, факт спричинення збитків та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, відповідачем суду не надано.
На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2600,00 грн. не відшкодований відповідачем, вона підлягає стягненню з останнього на користь позивача, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до договору № 17 про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2021 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Правовий Горизонт» в особі керівника адвоката Мазуренко С.С., як адвокатом та виконавцем, та ФОП ОСОБА_1 , як клієнтом, остання доручила, а адвокат прийняв на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Правова допомога полягає в представництві та захисті інтересів клієнта у всіх установах та в судах всіх інстанцій України (а.с.32-33).
Умовами додаткової угоди № 1 від 15 березня 2021 року акт приймання передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 17 від 10 лютого 2021 року, передбачено, що за надання правової допомоги клієнту у спорі про стягнення з ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_1 збитків в порядку регресу за договором добровільного страхування наземного транспорту № 5036461 від 24.02.2020 р., клієнт оплачує адвокату вартість його послуг за 1 годину роботи - в розмірі прожиткового мінімуму на одну працездатну особу на місяць відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що становить 2197,00 грн. за наступні надані ним послуги, а саме:
- вивчення матеріалів страхової (регресної) справи, формування правової позиції 3 години з розрахунку 2197,00 грн. х 40%= 2636,40 грн.;
- підготовку та відправлення адвокатських запитів до поліції та суду про отримання адмін. Матеріалів по ДТП- 1 год., 2197,00 грн. х 40% = 878,80 грн.;
-підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу спричиненої ОСОБА_8 до Дзержинського районного суду м. Харкова 2 год., 2197,00 грн. х 40% = 1757,60 грн.;
-підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду - 0,5 год., 2197,00 грн. х 40% = 439,40 грн.;
- підготовка заяв в межах провадження у справі в суді 0,5 год., 2197,00 грн. х 40%= 439,40 грн.;
- представництво інтересів позивача у Дзержинському райсуді м. Харкова - 1 год,, 2197,00 грн.
З вищезазначеної додаткової угоди № 1 від 15 березня 2021 року вбачається, що адвокатом надано клієнту правову допомогу на загальну суму 8348,60 грн. ( а.с.34).
Коригування вартості наданих адвокатом послуг за договором визначається на підставі підписаних додаткових угод (п.п.4.1.1.2. п.4.1. розділу 4 договору № 17 про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2021 року).
Статус ОСОБА_10 , як адвоката, підтверджується свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю серії КС №6069/10 від 18.05.2017 р. та посвідченням адвоката (а.с. 36).
Статус адвоката Мазуренка С.С. як представника позивачки за цією справою підтверджується ордером на надання правової допомоги від 05 квітня 2021 р. (а.с. 37).
За квитанцією до прибуткового касового ордера від 15 березня 2021 р. ФОП ОСОБА_1 проведено оплату послуг за надання правової допомоги адвокату Мазуренко С.С. згідно договору № 17 про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2021 року) та акту №1 приймання передачі наданих послуг від 15 березня 2021 року в розмірі 8348,60 грн.(а.с.35).
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 348,60 грн.
Розв`язуючи питання розподілу судового збору між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню також понесені нею витрати зі сплати судового збору у сумі - 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-78, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 280-289, 352 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати у зв`язку із відшкодуванням в порядку регресу збитків в розмірі - 2 600 (дві тисячі шістсот) грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 8 348 (вісім тисяч триста сорок вісім) грн. 60 коп., та судовий збір у розмірі - 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Суддя Д.М. Цвіра