УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1331/11

Провадження № 4-с/638/61/21

28.12.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

з участю скаржника ОСОБА_1

з участю представника скаржника Селезень С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А., Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на дії та постанови приватного виконавця щодо примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року по справі №2-1331/11,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2019 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із скаргою на неправомірні дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області щодо примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року по справі №2-1331/11, та з урахуванням уточнень від 10.01.2020 року, а також уточнень, які надала в судовому засіданні, остаточно просить суд: 1) визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича щодо ненадіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59101092 від 13.05.2019 року, постанови від 14.05.2019 року приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про арешт майна боржника, постанови від 18.05.2019 року приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про арешт майна боржника, постанови від 17.05.2019 року приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про опис та решт майна боржника, постанови від 06.12.2019 року приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; 2) визнати незаконними та протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича щодо передачі на примусову реалізацію квартири, загальною площею 96, 1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на ОСОБА_2 на електронні торги, що проводяться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» в мережі інтернет за адресою: www.setam.net.ua за виконавчим провадженням ВП №59101092; 3) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича усунути порушення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги скарги обґрунтовує тим, що 13.05.2019 року приватний виконавець Бабенко Д. А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року у справі №2-1331/11 від 11.04.2012 року. Однак, для прийняття виконавчого документу до провадження були відсутні законні підстави, адже виконавчий лист виданий судом 11.04.2012 року, а до виконавця надійшов 13.05.2019 року, хоча строк пред`явлення виконавчого документа до виконання 1 рік. Вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув, а тому приватний виконавець повинен був повернути стягувачу виконавчий лист без прийняття до виконання, протилежне свідчить про неправомірність його дій щодо відкриття виконавчого провадження, а також усіх наступних постанов: про арешт майна боржника, про арешт майна боржника квартири, про опис та арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної винагороди. Крім того, скаржник наголошує, що не отримувала ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні постанови про опис та арешт майна боржника. Приватний виконавець визначив вартість майна боржника в порушення вимоги ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», ним не дотримано порядок проведення оцінки арештованого майна, а саме замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна для ознайомлення з об`єктом оцінки, на її адресу жодних документів про дату та час відвідування майна з метою оцінки не надходило, а отже виготовлена незалежна оцінка ринкової вартості нерухомого майна є недійсною. При цьому, оцінка була проведена 10.12.2019 року, повідомлення про результат оцінки вона не отримувала, а вже 12.12.2019 року приватний виконавець передав майно іпотечну квартиру, на яку розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на реалізацію, позбавивши її права на оскарження результатів оцінки. Просить суд скаргу задовольнити.

Скаржник ОСОБА_1 та її представник адвокат Селезень С. В. в судовому засіданні підтримали вимоги скарги у повному обсязі, просили суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд скарги за відсутністю чи відкладення розгляду справи суду не надано.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А., законність дій/бездіяльності якого оскаржуються заявником, в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи містяться його письмові заперечення на скаргу, згідно яких він просить суд відмовити у задоволенні скарги з наступних підстав. 13.05.2019 року до приватного виконавця звернувся представник стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1331/11, виданого Дзержинським 11.04.2012 року. На момент пред`явлення виконавчого документу вже діяла редакція Закону від 02.06.2016 року, та оскільки виконавчий лист повернуто органом ДВС 07.05.2019 року, то на момент направлення приватному виконавцю строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив, у зв`язку з чим 13.05.2019 року було відкрито виконавче провадження та постанова направлена боржнику за адресою, вказаному у виконавчому документі. Також 13.05.2019 року приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, 14.05.2019 року накладено арешт на майно боржника, а 17.05.2019 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника. Отже, виконавче провадження відкрито правомірно, боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження належним чином, жодних порушень норм законодавства з боку приватного виконавця не допущено. Постановою від 06.12.2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання СОД-ФОП ОСОБА_3 , що має належний сертифікат, виданий Фондом Державного майна України. 12.12.2019 року приватним виконавцем отримано звіт про незалежну оцінку нерухомого майна боржника 3-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та направлено боржнику лист про результати оцінки майна, а також направлено до Харківської філії ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна. Також встановлено, що у ОСОБА_2 наявний не один об`єкт житлової нерухомості, відповідно арештована квартира не є єдиним житлом. Квартира АДРЕСА_2 не використовується як місце постійного проживання боржника, у ОСОБА_2 наявне також і інше житло, відповідно на вищевказану квартиру не розповсюджується мораторій та обмеження, встановлене ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», тобто приватний виконавець правомірно звернув стягнення на вказане майно.

У відповідності до частини 2 статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши доводи заявника, викладені у скарзі, та надані у судовому засіданні, заперечення приватного виконавця, викладені у письмових запереченнях, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку..

Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як визначено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 13.05.2019 року стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-1331/11 від 11.04.2012 року та відкрити за ним виконавче провадження, стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року у розмірі 366554, 10 грн. (Т. 1, а. с. 7).

Так, згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, за приписами частини 4, 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як вбачається із виконавчого листа №2-1331/11 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суми заборгованості за кредитним договором №CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року в розмірі 355554, 10 грн., 08.11.2017 року та 07.05.2019 року державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачеві (Т. 1, а. с. 8).

Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що строк пред`явлення виконавчого документа - виконавчого листа №2-1331/11 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.04.2012 року до виконання переривався, підстав для відмови приватним виконавцем у прийнятті до свого провадження виконавчого документу не було, а тому скарга заявника в цій частині не ґрунтується на вимогах закону.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 26 вказаного закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

13.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. відкрито виконавче провадження ВП №59101092 з примусового виконання виконавчого листа №2-1331/11, виданого 11.04.2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження (Т. 1, а. с. 9).

Згідно частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Факт надіслання вказаної постанови із супровідним листом 14.05.2019 року рекомендованим поштовим відправленням боржнику ОСОБА_4 за адресою, вказаною у виконавчому документів: АДРЕСА_1 , підтверджується копією фіскального чека (Т. 1, а. с. 131 (зворот), а тому доводи скаржника про порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині неповідомлення її про виконавче провадження не ґрунтуються на вимогах закону та спростовані матеріалами справи.

Більш того, доводи скаржника про те, що їй не вручалась копія постанови про відкриття виконавчого провадження є сумнівними, адже із первісною скаргою до суду заявник звернулася 24.06.2019 року, вказавши, що 21.06.2019 року вона ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження ВП №59101092, в той час як постанова про відкриття виконавчого провадження датована 13.05.2019 року, та станом на дату подання скарги заявник вказувала лише про те, що у приватного виконавця були відсутні підстави для прийняття виконавчого провадження, натомість жодних доводів про те, що їй не направлялись документи виконавчого провадження не наводила.

13.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_4 основної винагороди у сумі 36655, 41 грн. (Т. 1, а. с. 10).

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. про арешт майна боржника від 13.05.2019 року, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 403209, 51 грн. (Т. 1, а. с.11).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. про арешт майна боржника від 14.05.2019 року, накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_4 , а саме 3-кімнатну квартиру, загальною площею 96, 1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3486245, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 403209, 51 грн. (Т. 1, а. с. 15-16).

Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. від 17.05.2019 року, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , боржника не виявлено, доступу до квартири не надано. Майновий стан боржника перевірити неможливо, сусідка повідомила, що в квартирі проживають студенти, які винаймають житло. Залишено вимогу з`явитися боржнику на прийом до державного виконавця (Т. 1, а. с. 170).

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. про опис та арешт майна боржника від 17.05.2019 року, описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_4 , а саме 3-кімнатну квартиру, загальною площею 96, 1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3486245 (Т. 1, а. с. 12-14).

З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0 від 20.05.2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 173).

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 27.05.2019 року за №31/20-2062, згідно бази даних НАІС ГСЦ МВС України, транспортні засоби за ОСОБА_4 не зареєстровано (Т. 1, а. с. 175).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 21.06.2019 року, внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме замість прізвища « ОСОБА_6 » зазначено прізвище « ОСОБА_7 » (Т. 1, а. с. 142).

Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. від 26.06.2019 року, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . В час, призначений приватним виконавцем, для доступу до квартири, двері зачинено, доступу не надано (Т. 1, а. с. 178).

Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. від 29.07.2019 року, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . В час, призначений приватним виконавцем, для доступу до квартири, двері зачинено, доступу не надано (Т. 1, а. с. 179).

З листа Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області за вих. №60/7194 від 02.10.2019 року вбачається, що в ході виконання запиту приватного виконавця Бабенка Д. А. здійснювались виходи за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері квартири жодного разу ніхто не відчинив. З метою встановлення можливого факту проживання ОСОБА_2 були опитані мешканці сусідніх квартир, які в ході усної бесіди повідомили про те, що ОСОБА_2 вони знають, проте бачать її вкрай рідко, при цьому будь-яких товариських стосунків із сусідами вона не підтримує, її номеру телефону ніхто немає. Надати достовірні відомості щодо факту проживання ОСОБА_2 не стало за можливе (Т. 1, а. с. 181).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. від 24.10.2019 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, виконавчі провадження №59101092, №60416649 об`єднано у зведене виконавче провадження №60417255 (Т. 1, а. с. 189).

Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. від 03.12.2019 року, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Присутня ОСОБА_8 пояснила, що бачить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз 05.11.2019 року (Т.1, а. с. 191).

Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. від 03.12.2019 року, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення виконавчих дій доступу до квартири не надано, боржника не виявлено, відсутні будь-які ознаки на постійне проживання у даній квартирі. Сусіди повідомили, що боржник періодично з`являється, але підтвердити, що боржник постійно проживає у квартирі, вони не можуть. Майновий стан боржника перевірити неможливо (Т. 1, а. с. 192).

06.12.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А. призначив суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 , який має сертифікат, виданий 27.01.2017 року за №40/17, виданий Фондом державного майна України, для участі у виконавчому провадженні ВП №59101092, а саме з метою визначення для проведення електронних торгів початкової ціни продажу описаного та арештованого згідно постанови від 17.05.2019 року майна - 3-кімнатної квартири, загальною площею 96, 1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3486245 (Т. 1, а. с. 112-113).

06.12.2019 року між приватним виконавцем Бабенком Д. А. та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір №06122019_1 на проведення незалежної оцінки майна - 3-кімнатної квартири, загальною площею 96, 1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з метою визначення початкової вартості об`єкта оцінки для подальшого продажу цього майна шляхом проведення електронних торгів. Також матеріали справи містять акт №06122019_1 приймання-передавання робіт з незалежної оцінки майна (Т. 1, а. с. 193-194).

Згідно повідомлення про результати оцінки майна від 12.12.2019 року №6281, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. 12.12.2019 року отримано звіт про незалежну оцінку майна від 10.12.2019 року та згідно вказаного звіту, вартість об`єкта оцінки описаного та арештованого майна, а саме 3-кімнатної квартири, загальною площею 96, 1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , станом на 10.12.2019 року складає 1899800, 00 грн. (без врахування ПДВ). Також приватним виконавцем роз`яснено боржнику положення ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено можливість оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна (Т. 1, а. с. 197).

Факт надіслання вказаного повідомлення 12.12.2019 року рекомендованим поштовим відправленням боржнику ОСОБА_2 підтверджується копією фіскального чека (Т. 1, а. с. 197 (зворот), а тому доводи скаржника про порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині ненаправлення повідомлення про результати оцінки майна не ґрунтуються на вимогах закону та спростовані матеріалами справи.

Того ж дня, 12.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. керівнику Харківської філії ДП «СЕТАМ» Габунії В. Г. направлено заявку на реалізацію арештованого майна для вирішення питання щодо реалізації описаного та арештованого майна, що належить ОСОБА_2 за зведеним виконавчим провадженням №60417255 від 24.10.2019 року (Т. 1, а. с. 198-199).

Матеріали справи містять також звіт про незалежну оцінку нерухомого майна - 3-кімнатної квартири, загальною площею 96, 10 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складеної суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 200-235).

Згідно листа Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 18.11.2019 року №13899, ОСОБА_5 на праві власності належить квартира по АДРЕСА_3 . В ході перевірки встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає ОСОБА_2 , 1954 р. н. (Т. 1, а. с. 236).

Матеріали справи також містять відомості про вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 , що направлялись за адресою: АДРЕСА_3 (Т. 1, а. с. 180).

Звертаючись до суду із скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, скаржник, в тому числі, просить суд визнати незаконними та протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича щодо передачі на примусову реалізацію квартири, загальною площею 96, 1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на ОСОБА_2 на електронні торги, що проводяться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» в мережі інтернет за адресою: www.setam.net.ua за виконавчим провадженням ВП №59101092.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України, зокрема Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року №2710/5 (далі - Порядок).

Розділом ІІ Порядку передбачено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі, якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Під час розгляду справи заявник не довів належними та допустимими доказами порушення приватним виконавцем процедури передачі арештованого майна на реалізацію. Судом встановлено, що при призначені оцінювача та передачі арештованого майна на реалізацію він діяв в межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 13 цього Закону, а дії приватного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна. Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Вимоги про визнання незаконною та скасування постанови від 06.12.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності заявник не заявляв, доказів, які б свідчили про його звернення до виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна, зазначеного у даному звіті та виконавцем відмовлено у рецензуванні звіту, не надав.

Таким чином, встановивши відсутність доказів протиправності дій приватного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги у цій частині.

Так, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Вказаний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

Частиною першою статті 12 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»(далі -Закон № 2658-III) встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону №2658-III оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно пункту 2 частини другої статті 4 Закону №2658-ІІІ, однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (стаття 13 Закону №2658-ІІІ).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скаржником не наведено жодного недоліку звіту про незалежну оцінку майна від 10.12.2019 року, не вказано про необ`єктивність проведеної суб`єктом оціночної діяльності оцінки нерухомого майна та не підтверджено вказане належними та допустимими доказами, отже підстав ставити під сумнів відповідність звіту про оцінку майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна немає.

Окрім того, як встановлено судом на момент розгляду скарги, зокрема із долученої скаржником копії постанови Харківського апеляційного суду від 29.03.2021 року по справі №638/11233/20, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 23.10.2021 року, відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. від 27 березня 2020 року, на підставі якого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І. О. видано свідоцтво від 27 березня 2020 року №1454 ОСОБА_9 придбав спірну квартиру та 27 березня 2020 року за ним зареєстроване право власності на неї.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на нерухоме майно на час розгляду справи судом першої інстанції вже оформлено на третю особу - переможця електронних торгів ОСОБА_9 , то ефективним способом захисту прав боржника ОСОБА_2 є пред`явлення позову до суду із залученням стягувача, приватного виконавця та особи, якій на праві власності перейшла квартира, як відповідачів, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 10, 48 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

За змістом частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Предметом скарги ОСОБА_2 є, в тому числі, визнання дій приватного виконавця щодо передачі на примусову реалізацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак вказане майно уже реалізоване на прилюдних торгах, та до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 50 постанови від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Отже, за встановлених обставин, ефективним способом захисту прав боржника на нерухоме майно є пред`явлення до суду відповідного позову із залученням до участі у справі, крім приватного виконавця та стягувача, організатора торгів, в межах якої і буде надаватися оцінка, у тому числі й діям приватного виконавця щодо передачі майна стягувачу.

Відповідно до частин першої-другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, судовий контроль за виконанням судових рішень, у разі встановлення обґрунтованості скарги, спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника.

Однак, у випадку задоволення скарги ОСОБА_2 , у суду в межах процедури судового контролю за виконанням судового рішення відсутні механізми поновлення прав заявника, які він вважає порушеними з огляду на те, що скарга розглянута після передачі майна стягувачу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 на дії првиатного виконавця не є ефективним способом захисту прав, які заявник вважає порушеними, зокрема не призведе до відновлення прав на нерухоме майно, а тому вимоги скарги мають вирішуватися у порядку позовного провадження, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 14 червня 2017 року у справі № 463/1204/15, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц та Верховний Суд в постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 463/593/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 755/10301/18, від 12 березня 2020 року у справі № 766/9982/17, від 25 березня 2020 року у справі № 756/13851/15, від 28 жовтня 2020 року у справі № 753/13011/14, від 28 жовтня 2020 року у справі № 214/3501/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 753/23824/18, від 27 січня 2021 року у справі № 569/12688/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 757/9754/13, від 17 березня 2021 року у справі № 545/3103/16-ц, від 24 березня 2021 року у справі №755/15712/19, від 26 травня 2021 року у справі № 727/2176/20.

Щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича щодо ненадіслання копії постанов від 14.05.2019 року про арешт майна боржника, від 17.05.2019 року про опис та арешт майна боржника, від 18.05.2019 року про арешт майна боржника, від 06.12.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, суд наголошує, що боржником не доведено належними та допустимими доказами протиправність у діях приватного виконавця.

Так, у відповідності до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, закон не вимагає від приватного виконавця надсилати рекомендованим поштовим відправленням ті документи виконавчого провадження, про які наводить у скарзі заявник. Більш того, ОСОБА_2 не вказує, яким чином було порушено її права, свободи чи законні інтереси внаслідок того, що вона не отримала постанови від 14.05.2019 року та 18.05.2019 року про арешт майна боржника, від 17.05.2019 року про опис та арешт майна боржника, від 06.12.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а отже у суду відсутні підстави усувати порушення (поновлювати порушене право заявника) за відсутності доведення протилежного.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А., Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на дії та постанови приватного виконавця щодо примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року по справі №2-1331/11 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2021 року.

Головуючий: