Справа № 305/1917/20
Провадження по справі 2/305/253/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Ємчук В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемота М.І.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Рахові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2012 року між ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ "АКПІБ" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №279, що був укладений між ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_3 , за яким останній отримав в кредит в сумі 7000 Євро та зобов`язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти за користування в сумі та в строки передбачені кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ "АКПІБ" та ОСОБА_3 07 березня 2007 року уклали іпотечний договір №279/279, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Станом на 16 грудня 2019 року ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов`язання, в результаті чого має прострочену заборгованість: за кредитом - 5829,49 Євро, по відсотках 13989,07 Євро. У зв`язку з чим просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договром №279, яка станом на 16.12.2019 складається із заборгованості: за кредитом - 5829,49 Євро, по відсотках -13989,07 Євро, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ"Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати.

В матеріалах справи наявний відзив, який обгрунтований тим, що вона ОСОБА_1 не являється учасником ні кредитного ні іпотечного договорів, а тому не є боржником у кредитних зобов"язаннях. Кредитні кошти не отримувала, право власності на спірну квартиру набула на підставі попереднього договору купівлі-продажу та рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2011. Є добросовісним набувачем права влансості на квартиру, була введена в оману ОСОБА_3 при купівлі в нього вказаної квартири, та щодо наявності іпотечного договору. ЇЇ право власності на спірне майно ніким не оспорюється, тобто вона не є іпотекодавцем, ніяких зобов"язань не порушувала, ніяких грошей не отримувала, а навпаки виплатила вартість квартири в повному обсязі. Крім того до відзиву подала письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, перебіг якого почався 05 березня 2017 року, тобто з часу повернення кредиту та процентів за ним. У зв"язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника ТОВ "Кредитні ініціативи". Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Відповідачка, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що ОСОБА_1 не являється учасником кредитного та іпотечного договорів і не може нести відповідальність за прострочення грошових зобов"язань іншою особою. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 14.07.2011 вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Просять відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до такого висновку.

06 березня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"», правонаступником якого згідно договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні правовідносини" і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №279, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 7000 Євро та останній зобов"язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №279, між ПАТ ««Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні правовідносини", та ОСОБА_3 укладено, 07 березня 2007 року договір іпотеки №279/279, за яким останній передав в іпотеку належну йому на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на житло, видане бюром по приватизації при дистанції цивільних споруд 06.02.98 за №14 та Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Рахівської районної нотаріальної контори Пріц О.І. 21.02.2007 за реєстром №442, квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06.03.2007, станом на 16.12.2019 заборгованість складається із суми заборгованості за кредитом- - 5829,49 Євро, по відсотках -13989,07 Євро, та в загальній сумі 19818,56 Євро.

Між цим, наразі власником вказаного іпотечного майна являється відповідачка, ОСОБА_1 на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області №2-224/11 від 02.06.2011, державну реєстрацію права власності здійснено 14.07.2011, що стверджено Витягом про державну реєстрацію права, виданого КП "БТІ" Рахівської районної ради №30626319 від 14.07.2011 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна №184758435 від 15.10.2019.

Позивач стверджує, що третя особа ОСОБА_3 зобов"язання за кредитним договором не виконує, тому ініційовано позов до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки . Положення частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку" не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. Конституційний Суд України зазначає, що положення частини першої статті 23 цього Закону, які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки (Рішення Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку").

Таким чином всі обов`язки іпотекодавця ОСОБА_1 перейшли до у момент переходу до неї права власності на предмет іпотеки і при цьому не має значення чи була вона обізнана з тим, що вказане майно обтяжене.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За таких обставин, ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора ТОВ "Кредитні ініціативи" у зв`язку з переходом права власності від первинного власника ОСОБА_3 до третьої особи ОСОБА_1 за рішенням суду є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

Водночас із відзивом відповідачка, ОСОБА_1 подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, перебіг якого почався 05 березня 2017 року.

Вирішуючи таку заяву суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку`іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку`передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У пункті 1.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №279 від 06 березня 2007 року щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту -05 березня 2017 року.

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині.

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 5.2.7).

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК Українипереривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).

З даних судового документообігу, судом встановлено, що 11 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, який заочним рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.07.2015 задоволений, стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (, р/р НОМЕР_1 , юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 14) заборгованість за Кредитним договором № 279 від 06.03. 2007 року в сумі 377563,08 гривень (триста сімдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят три гривні вісім копійок), а саме: заборгованість за кредитом 165541,01 гривень; заборгованість по відсотках 155896,20 гривень; неустойка (пеня) 56125,87 гривень та судові витрати в сумі 3654,00 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні) гривень.

У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості у березні 2015 року, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останнім спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у грудні 2020 року до суду із позовом у цій справі щодо тієї ж суми кредитної заборгованості, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк пропустив строк позовної давності.

Отже, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Тобто, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (пред"явлення позову про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 11.03.2015 року) протягом трьох років ( до 11.03.2018 року), однак, до суду звернувся з даним позовом 04.12.2020, тобто зі спливом строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позивач володів інформацією про заявлення стороною наслідків спливу строку позовної давності, шляхом отримання відзиву. Однак, спростувань з приводу цього жодним чином суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 247, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2021 року.

Суддя: Ємчук В.Е.