22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Тетяна Миколаївна, про зняття заборони та поновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року по справі № 205/6843/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задоволено, договір довічного утримання від 04 грудня 2018 року, укладений між сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 2904, розірвано.
При ухваленні судового рішення по цивільній справі № 205/6843/19 питання про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , про припинення його права власності на зазначену квартиру, а також поновлення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем та зняття арешту з неї не вирішувалось.
У зв`язку з зазначеним позивач просить припинити право власності ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 , скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру, поновити право власності на неї за ОСОБА_1 , поновити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за позивачем, а також зняти заборону на нерухоме майно, накладену приватним нотаріусом Міхеєвою Т.М. за договором довічного утримання.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження по справі.
Відзив на позов від відповідача до суду не надійшов.
У судове засідання учасники справи не з`явилися.
Представник позивача ОСОБА_3 письмово просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С., яка діє в порядку заміщення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвої Т.М., надійшла заява, в якій просила справу розглянути без її присутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
За таких обставин, суд доходить висновку про можливість заочного розгляду справи.
Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, наявні в матеріалах справи докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У ході судового розгляду встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року по справі № 205/6843/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задоволено, договір довічного утримання від 04 грудня 2018 року, укладений між сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 2904, розірвано (а.с.38-39). Рішення набрало законної сили 01 вересня 2020 року.
Відповідно до зазначеного рішення, при розгляді справи № 205/6843/19 судом встановлено, що 04 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т.М. Предметом вказаного договору є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі рішення №6/344-08 від 01.08.2008 року, та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 14.08.2008 року, реєстраційний номер 24348931.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також у вказаному рішенні суду зазначено, що відповідач тривалий час не виконує взяті відповідно до договору, зобов`язання з утримання, матеріально не підтримує позивача, перестав цікавитись його життям та здоров`ям. З чого вбачається, що договір довічного утримання розірвано у зв`язку з неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору довічного утримання від 04 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2903, 15 січня 2009 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , а також накладено обтяження: заборона на нерухоме майна приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. (а.с.40).
Відповідно до ч. 2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
У зв`язку з розірванням договору довічного утримання (догляду), право власності відчужувача на передане ним майно підлягає відновленню за правилами ч.1 ст. 756 ЦК України.
Так, згідно із ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
Положеннями ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У зв`язку з тим, що договір довічного утримання розірвано за рішенням суду, яке набрало законної сили, суд за приписами ст.ст. 392, 756 ЦК України поновлює позивача в його первісних правах та поновлює за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.
Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Виходячи з викладеного, право власності ОСОБА_2 на вищезазначену квартиру підлягає припиненню, а державна реєстрація права власності на цю квартиру за відповідачем скасуванню.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката.
Таким чином, оскільки обтяження: заборона на нерухоме майно, а саме квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , накладено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. на підставі договору довічного утримання від 04 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2903, який судовим рішенням розірвано, то і підстава для обтяження нерухомого майна відпала.
Однак, оскільки зняття заборони з нерухомого майна в даному випадку можливе в позасудовому порядку, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги щодо зняття такої заборони.
На підставі викладеного, суд задовольняє позов частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1816 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхєєва Тетяна Миколаївна про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, поновлення права власності та зняття заборони-задовольнити частково.
Припинити право власності ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 .
Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .
Поновити право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
Поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
В задоволенні позову в іншій частині-відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 судові витрат у розмірі 1 816,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Н.Г.Остапенко