Дата документу 10.12.2021
Справа № 937/7506/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Ковальової Ю.В., за участі секретаря Бєгушевої Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Свій позов мотивує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 03.01.2001 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . Позивачка придбала цю квартиру у ОСОБА_3 , в якій зареєстрований, але не проживає з 2000 року відповідач ОСОБА_2 . Наразі місцезнаходження відповідача їй не відоме, його особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі обмежує її право користування своїм майном і розпорядженням ним на власний розсуд, що в свою чергу призводить до додаткових витрат на оплату комунальних витрат, тому вона вимушена звернутися до суду.
Ухвалою судді від 17.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, призначено судовий розгляд.
Позивач в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про день слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
На підставі ст. 280 ЦПК України та письмової згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Право власності ОСОБА_1 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 03.01.2001, Витягу про реєстрацію права власності нерухоме майно від 16.06.2007 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 285655234 від 19.11.2021 /а.с.6,7/.
Згідно довідки № 51 від 30.07.2021, виданої начальником ЖЄУ ПрАТ «Мелітопольбуд» Пось Н.Г., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_2 не мешкає з 2000 року та по теперішній час/а.с.9/.
В силу того, що місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною адресою у квартирі, що належить позивачці, але не проживає там тривалий час понад десять років, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач, не будучи власником даного житлового приміщення, не мешкає в ньому з 2000 року, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідач не виявив бажання знятися з реєстрації місця проживання, що у свою чергу приводить до порушення прав позивачки і перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, також позивачка несе додаткові витрати по утриманню житла, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 247, 259, 263-268, 280-282ЦПК України, ст.ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя: Ю.В.Ковальова