Провадження № 2/522/2297/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 648365,00 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 22.06.2019 року ОСОБА_1 позичила відповідачці 39000 доларів США (еквівалент 1028043 грн. за курсом НБУ день укладення договору), які відповідач зобов`язалась повертати щомісячно по 3000 доларів США, починаючи з 20.07.2019 року, про що написала особисту розписку. Позивач свої зобов`язання по договору виконала, однак відповідач ухиляється від повернення позичених коштів в повному обсязі. Станом на 20.02.2020 року було повернуто лише 15500 доларів США, а залишок складає 23500 доларів США, еквівалентом чого є 648365 грн.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 28.12.2020 року.

28.12.2020 року у судове засідання з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Розгляд справи відкладено на 15.03.2021 року.

15.03.2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Розгляд справи відкладено на 16.06.2021 року.

16.06.2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Розгляд справи відкладено на 07.10.2021 року.

07.10.2021 року у судове засідання з`явилися представник позивача та представник відповідача. По справі оголошено перерву до 18.11.2021 року.

07.10.2021 року до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що відповідач дійсно отримала від ОСОБА_1 39000 доларів США, які повернула в повному обсязі. Розписка ж, на яку посилається позивач, не є належним доказом, так як не містить усіх складових, встановлених для цього документу.

18.11.2021 року у судове засідання з`явилися сторони та їх представники. У судовому засіданні допитані у якості свідка з боку позивача: ОСОБА_4 , який підтвердив факт отримання відповідачем певних коштів від позивача, та періодичну передачу певних коштів відповідачем позивачеві; ОСОБА_5 , який показав, що консультував позивачку стосовно повернення коштів відповідачкою в 2020 році, та підтвердив те, що між стонами у травні 2020 року були переговори с приводу повернення усієї суми коштів. У якості свідка з боку відповідача допитана ОСОБА_6 , яка пояснила, що вона особисто по розпорядженню відповідача передавала ОСОБА_4 грошові кошти для позивачки в сумах близько 600-800 доларів США щомісячно, не заперечила існування заборгованості. Відповідач в судовому засідання наявність боргу визнала. У справі оголошено перерву до 07.12.2021 року.

У судовому засіданні 07.12.2021 року позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача позов не визнав.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення сторін та допитавши свідків, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.06.2019 року ОСОБА_7 (змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 74) написала власноручно розписку, в якій зазначила, що вона отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 39000 доларів США та зобов`язалась їх повертати по 3000 доларів США, починаючи з 20.07.2019 року без процентів.

Також дана розписка містить підписи свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_4 від 22.06.2019 року, а також помітки про те, що 20.07.2019 року повернуто 3000 доларів США, 22.08.2019 року повернуто 3000 доларів США.

Позивач посилається на те, що свої зобов`язання по вказаній розписці (договору позики) відповідач повністю не виконав, станом на 20.02.2020 року було повернуто лише 15500 доларів США, а залишок складає 23500 доларів США, еквівалентом чого є 648365 грн.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В постанові КЦС ВС від 04.03.2020 р. в справі за № 632/2209/16, зокрема, міститься посилання на правову позицію, наведену у постанові ВСУ від 11.11.2015 (в справі за № 6-1967цс15) згідно якої розписка являється документом, виданим боржником (позичальником) кредитору (позикодавцю) за договором позики, що підтверджує і його укладання, й умови такого договору та факт отримання певної суми грошових коштів у борг.

Така позиція міститься в інших постановах ВС від 10.12.2018 р. (справа № 319/1669/16); від 08.07.2019 р. (справа № 524/4946/16), від 12.09.2019 р. (справа № 604/1038/16).

Оскільки судом встановлено, що зміст наявної в матеріалах справи розписки підтверджує укладення договору позики між сторонами, оскільки у ній наявне відображення факту позики грошових коштів у борг, та зазначено порядок повернення цих коштів.

В постанові КЦС ВС від 08.10.2020 р. (справа № 194/1126/18) міститься посилання на правову позицію ВП ВС від 16.01.2019 р. в справі за № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що договір позики за своїм змістом (правовими ознаками) являється реальним та одностороннім правочином (оскільки при укладення такого договору лише в позичальника виникає обов`язок здійснити дію повернути позичені кошти, а позикодавець автоматично стає кредитором, оскільки набуває тільки право вимоги на повернення цих коштів після настання погодженого строку, при цьому може бути безоплатним або оплатним, оскільки на підтвердження його укладання позичальником може бути надана розписка, яка є не лише доказом укладення самого договору, а також і підтверджує факт передання позикодавцем грошової суми та отримання її позичальником. При дослідженні суди повинні вивчати зміст боргових розписок та/або договорів позики, та встановлювати сутність такого договору, і надавати оцінку усім наявним в справах доказам. Суди попередніх інстанцій встановили, що позичальник не виконав умов укладеного із позикодавцем умов договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якої та отримання спірної суми коштів позикодавець підтвердив у позовній заяві та наданими до неї доказами.

В справі за № 194/1126/18 судами попередніх інстанцій було встановлено, що в розписці, яка наявна в матеріалах справи не міститься відомостей про передачу коштів позикодавцем та отримання їх позичальником у зв`язку із цим було відмовлено в задоволенні позову.

В постанові КЦС ВС від 30.01.2019 р. (у справі за № 751/1000/16-ц) суд звернув увагу, на той факт у позикодавця залишився оригінал розписки позичальника, що згідно норм ЦК України свідчить, що зобов`язання є невиконаним.

Оскільки при прийнятті кредитором виконаного зобов`язання він повинен видати боржнику відповідну розписку про прийняття виконання цього зобов`язання, і повернути боржнику його розписку, а наявність у боржника повернутої йому розписки (боргового документа) є підтвердженням виконаного ним грошового зобов`язання. А у разі неможливості повернути таку розписку боржника він повинен це вказати у своїй розписці про прийняття виконання зобов`язання.

Тобто, факт наявності в позикодавця (кредитора) оригіналу розписки боржника (боргового документу) є свідченням того, що грошове (боргове) зобов`язання є не виконаним.

Щодо передачі грошових коштів від позивача до відповідача, то цей факт встановлено судом, підтверджено поясненнями свідків та не заперечено відповідачем.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що у зв`язку з невиконанням взятих на себе відповідачем зобов`язань, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 позичені кошти в розмірі 648365 грн. (еквівалент 23500 доларів США по курсу НБУ станом на день звернення до суду).

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Та витрати на отримання правової допомоги у сумі 7000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підлягають стягнення з відповідача з врахуванням встановленої судом обгрунтованості позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 137,141, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 648365 (шістсот сорок вісім тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 00 коп. та 7840 (сім тисяч вісімсот сорок) гривень 40 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 13 грудня 2021 року.

Суддя: Свячена Ю.Б.

07.12.21