Номер провадження: 22-ц/813/9783/21
Номер справи місцевого суду: 946/1505/20
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про стягнення заборгованості, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Жигуліна С.М. 09 квітня 2021 року у м. Ізмаїл Одеської області, -

встановила:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що за пунктом 9.1.1 протоколу засідання правління Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" № 12 від 27 липня 2016 року йому, на посаді начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності та контролю, було встановлено оклад у розмірі 21055 грн., що визначено наказом № 206 Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" від 16 серпня 2016 року. Пунтом 6.10 колективного договору на 2015-2017 роки, який пролонгований та не змінювався на час звернення до суду із даним позовом, при звільненні працівника у зв?язку із виходом на пенсію і при стажі роботи в пароплавстві більше 20 років, працівникові підлягає виплата одноразової допомоги з розрахунку 10% посадового окладу на дату звільнення за кожний повний рік роботі в пароплавстві. Наказом № 344 від 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності та контролю за ст. 38 КЗпП з 31 грудня 2019 року, посадовий оклад визначений в сумі 27820 грн. Наказом за № 7л від 17 січня 2020 року одноразова допомога нарахована в розмірі 67122 грн. з відрахуваннями, відповідно до законодавства України згідно з п. 6.10 колективного договору Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство". Між тим, повний робочий стаж позивача складає 44 роки, у зв?язку із чим йому була недорахована одноразова допомога в розмірі 55286 грн., яку ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача. Окрім того, у порушення вимог ст. 116 КЗпП України, розрахунок за час звільнення не проведено, виплата неоспорюваної частини одноразової допомоги проведена 03 березня 2020 року, у зв?язку із чим позивач просив стягнути за затримку в 62 дні суму 91091,64 грн. Станом на час розгляду справи відповідач не сплатив частину одноразової допомоги, час затримки складає 366 днів, у зв?язку із чим ОСОБА_1 просив стягнути за затримку 538185,52 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28, ) не донараховану і не виплачену частину одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, у розмірі 55286 грн. 00 коп. (п?ятдесят п?ять тисяч двісті вісімдесят шість грн.) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) з нарахування податків і зборів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28, ) середній заробіток за весь час затримки у розмірі 538 185 грн. 52 коп. (п?ятсот тридцять вісім тисяч сто вісімдесят п?ять грн. 52 коп.)на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) з нарахування податків і зборів.

Допущено негайне виконання судового рішення у розмірі одномісячного середнього заробітку у розмірі 29384 грн. 40 коп. (двадцять дев?ять тисяч триста вісімдесят чотири грн. 40 коп.).

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство", 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28, на користь держави 5934,71 грн. (п?ять тисяч дев?ятсот тридцять чотири грн. 71 коп.).

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство»просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судомне було враховано, що посадовий оклад є основою заробітної плати і не включає до свого складу доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, премії. На відміну від вказаного, персональний оклад позивача складається з розміру посадового окладу і персональної надбавки до нього, з урахуванням чого одноразову допомогу необхідно обчислювати саме зі штатного посадового окладу, а не з персонального окладу.

Сторони про розгляд справи на 21 грудня 2021 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство»підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно пунктом 9.1.1 протоколу засідання правління Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" № 12 від 27 липня 2016 року позивачу на посаді начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності та контролю встановлено оклад в розмірі 21055 грн., про що визначено наказом № 206 приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" від 16 серпня 2016 року.

Наказом № 344 від 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності та контролю за ст. 38 КЗпП з 31 грудня 2019 року, посадовий оклад у даному наказі, станом надень звільнення, визначений в сумі 27820 грн.

Такий самий розмір посадового окладу позивача визначений у штатному розписі Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" від 04 червня 2019 року. У примітці 2 до вказаного штатного розпису визначено, що вказаний розмір посадового окладу встановлений персонального позивачеві.

З урахуванням вказаного, судом вірно не прийнято до уваги посилання представника відповідача на те, що до позивача повинен бути застосований штатний посадовий окладу в розмірі 15255 грн.

Жодного наказу, який би змінював посадовий оклад позивача, до матеріалів справи та до апеляційної скарги не долучено, а з наданих у суді першої інції пояснень представника відповідача вбачається, що документація про зміну посадового окладу позивача з 27820 грн. на меншу сумуна підприємстві відсутня.

Пунтом 6.10 колективного договору на 2015-2017 роки, який був пролонгований та не змінювався час звернення до суду із даним позовом встановлено, при звільненні працівника у зв?язку з виходом на пенсію і при стажі роботи в пароплавстві більше 20 років, працівникові підлягає виплата одноразової допомоги з розрахунку 10% посадового окладу на дату звільнення за кожний повний рік роботі в пароплавстві.

Наказом за № 7л від 17 січня 2020 року ОСОБА_1 була нарахована одноразова допомога у розмірі 67122 грн. з відрахуваннями, відповідно до законодавства України, згідно з п. 6.10 колективного договору приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство".

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказана обставина є такою, що зумовлює задоволення позовних вимог в частині стягнення недорахованої і не виплаченої частини одноразової допомоги у зв?язку з виходом ОСОБА_1 на пенсію за віком в розмірі 55286 грн.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Отже, вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 60)).

Окрім того, вказаним висновком Великої Палати Верховного Суду визначено, що як вихідна допомога, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають разовий характер.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказана допомога має разовий характер, у зв?язку із чим з боку відповідача відсутній обов?язок компенсувати середній заробіток у розмірі 91091 грн. 64 коп. за весь час затримки виплати неоспорюваної частини одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком (з 01 січня 2020 року по 03 березня 2020 року, тобто по день фактичного перерахування неоспорюваної частини одноразової допомоги,

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення за час затримки виплати всієї суми вихідної допомоги судом вірно визнано необгрунтованими.

Разом із тим заробіток позивача складається із посадового окладу, встановленого в розмірі 27820 грн., що у свою чергу зумовлює нарахування на час звільнення із вказаної суми.

Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень п.21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Вказані вимоги позивача є доведеними в частині визначення середньго заробітку позивача в розмірі 29384,40 грн., з яких заробіток за один день 1469,22 грн.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Підтвердження виплати на день розгляду справи відсутні.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 233 ч.2 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до вимог ст. 235 ч.3 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Надаючи оцінку встановленій сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 538 185 грн. 52 коп., колегія суддів доходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд апеляційної інстанції враховує, що його розмір за період з 01 січня 2020 року по 26 березня 2021 року в сумі 538 185 грн. 52 коп., в 9,7 разів перевищує розмір недовиплаченої частини сум, які належали позивачу при звільненні, що загалом становить 55 286 грн., в чому полягає очевидна неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […] оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). […] зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п. 89).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВП Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц.

При визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд поміж іншим звертає увагу і на поведінку позивача, який звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі більше ніж через рік після свого звільнення.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, суд враховує мінімальну заробітну плату, встановлену Законом України «Про державний бюджет України на 2021 року», тобто на день звільнення позивача. У зв`язку з чим, суд вважає, що можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг отримати як мінімальну заробітну плату по Україні, яка складала 6000 грн. 00 коп., за кожен повний місяць затримки розрахунку у подвійному розмірі.

Тому, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить максимально наближено до суми 70 000 грн. 00 коп. (14 місяців затримки х 12000 грн. 00 коп. = 168 000 грн. 00 коп.)

Колегія суддів звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.

Виведена сума, на переконання колегії суддів, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2021 рокупідлягає скасуванню в частині стягнення на користь позивача середного заробітку за весь час затримки, із ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2021 року- скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати.

Постановити у цій частині нове судове ріщення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати у розмірі 168 000 грн. 00 коп. з вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе