Головуючий у І інстанції Яценко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа - ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, посилаючись на те, що 19.07.2001 року між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» в особі президента ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу жилого приміщення.

За вказаним Договором ТОВ«Будівельно-інвестиційна компанія«ПСП.ЛТД» продало, а ОСОБА_3 купила житлове приміщення під №45 загальною площею - 85,00 м.кв., яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відчужене за вищевказаним Договором жиле приміщення належало ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» та ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» на праві спільної власності, оскільки весь збудований об`єкт нерухомості, складовою частиною якого є жиле приміщення№ 45 , за адресою: АДРЕСА_1 знаходився в їх спільній власності.

Так, рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №455 від 31.07.1991 року Київському технологічному інституту легкої промисловості було відведено земельну ділянку, площею близько 1,0 га для будівництва гуртожитку на 614 місць з вбудованими приміщеннями бібліотеки і буфету, в комплексі з об`єктами обслуговування по АДРЕСА_1 .

09.12.1992 рокубули зареєстровані зміни до статуту ТОВ «Торговий дім «ВЕМА.ЛТД», за якими товариство змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД».

03.07.1993 року між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та Спільним українсько-гренадським підприємством «Ю/А Міжнародна група» було укладено Договір №33 про спільну діяльність.

За умовами цього договору (п.1.1) сторони об`єднались для ведення спільної діяльності з проектування, будівництва, монтажним, спеціальним, оздоблювальним та іншим роботам, пов`язаним із закінченням будівництва та введенням в експлуатацію двох спарених секцій будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 , а також спільного його використання.

У п. 1.3 Договорувизначено, що під час будівництва та після введення в експлуатацію доля СП «Ю/А Міжнародна група» складає 60% від загальної площі жилих блоків двох спарених секцій, а доля ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» складає 40% (п.1.6 договору), за виключенням однокімнатного блоку та двох чотирикімнатних блоків на 2-му поверсі будівлі.

Передбачено, що розподіл приміщень, які складають долі сторін, визначається окремим протоколом, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.7).

ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» у вказаних відносинах здійснювалофункції замовника (п.2.1.1 договору), а СП «Ю/А Міжнародна група» - стовідсоткове фінансування усіх робіт (п.2.2.2 договору). Вказаний договір укладено на невизначений строк (п.3.1).

12.10.1994 року між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Джамп» було укладено Договір №41.7/02-10, за яким ТОВ «Джамп» було залучено для дольової участі в завершенні будівництва будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

На ТОВ «Джамп» було покладено обов`язок здійснити одноразову інвестицію для завершення будівництва (п.1.2 договору). При цьому, розмір дольової участі визначається шляхом ділення внесеної ТОВ «Джамп» суми на фактичну собівартість квадратного метру загальної площі в частині будівлі, яка підлягає розподілу між сторонами (п. 1.3 договору).

Право власності на площі, обумовлені в п.1.3 договору переходить до ТОВ «Джамп» з моменту підписання акту приймання-передачі з Замовником - Київською державною академією легкої промисловості.

08.11.1994 року між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Джамп» було укладено Угоду №33П про зміну та доповнення договору №33 від 03.07.1993 року «Про спільну діяльність» за яким ТОВ «Джамп» за письмовою згодою СП «Ю/А Міжнародна група» прийняло на себе всі права і обов`язки СП «Ю/А Міжнародна група» по договору №33 від 03.07.1993 року «Про спільну діяльність», здійснивши таким чином заміну особи у спільній діяльності.

В подальшому ТОВ «Джамп» передало всі свої права та обов`язки за договором №33 від 03.07.1993 року ТОВ«ФБГ «Еліта-Центр», а також підтвердило, що внески внесені ТОВ «Джамп» за договором №41.7/02-10 від 12.10.1994 рокувважатимуться внесками ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» (лист ТОВ «Джамп» від 04.04.1995 року).

10.07.1996 рокубуло складено Акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - гуртожитка ДАЛПУ по АДРЕСА_1 , загальною площею 13 268 м.кв., житловою 4 638 м.кв.

В цей же день, 10.07.1996 року між Державною академією легкої промисловості України (колишній КТІЛП) та ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» складено Акт про повне виконання сторонами своїх зобов`язань зі спільного будівництва будівлі по АДРЕСА_1 . Вказаним Актом сторони прийняли у власність наступні частини будівлі: ДАЛПУ: 4 544 м.кв. (в тому числі площа жилих блоків - 3 461 м.кв.); ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД»: 8 724,32 м.кв. (в тому числі жила площа 2049,22 м.кв.), підземна автостоянка на 47 машин, надземна автостоянка на 50 машин (експлуатуємий дах).

08.08.1996 рокурозпорядженням Мінської районної державної адміністрації №621 було затверджено вищевказаний Акт прийняття в експлуатацію в липні 1996 року закінченого будівництвом об`єкта, загальною площею 13268 м.кв., 14-16 поверхів з прибудованою підземною автостоянкою. Також, затверджено договір про інвестування об`єкту будівництва від 10.02.1993 року №21-а, укладений між ДАЛПУ та ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» про розподіл збудованих обсягів у обсягах: ДАЛПУ - 4 544 м.кв.; ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» - 8 727 м.кв. з прибудованими приміщеннями підземної автостоянки.

16.10.1996 року Мінська районна державна адміністрація м.Києва повідомила, що будинку по АДРЕСА_1 присвоєно номер: 2-л.

20.09.1996 року Київське міське БТІ зареєструвало право власності ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД»на частинугуртожитку загальною площею 8 724,32 м.кв. та прибудовані приміщення підземної автостоянки площею 6412 м.кв., шо знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_5 у своєму позові вказує, що 12.12.1994 року між ним та ТОВ «Джамп» було укладено Договір №10/12-9, предметом якого є його дольова участь у будівництві будівлі в АДРЕСА_1 . На виконання свого обов`язку щодо внесення грошових коштів за житлові приміщення та місця у підземній автомобільній стоянці, які мають йому належати, позивачсплатив 850 000 000 крб., що підтверджується квитанцією до приходного касового ордера №17-к від 17.12.1994 року.

Проте, ТОВ «Джамп», правонаступником якого є ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», свої обов`язки за Договором не виконало, внаслідок чогопозивач так і не став власником жодного житлового приміщення чи місця у підземній автомобільній стоянці.

05.05.2016 року ОСОБА_5 звернувся до ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» з проханням повернути сплачені за Договором 850 000 000 крб. в гривневому еквіваленті або передати рівноцінну нерухомість.

17.05.2016 року міжОСОБА_5 та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» було укладено Угоду №1 про доповнення та зміну умов Договору №10/12-9 від 12.12.1994 року, якою передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Компанією обов`язків за Договором,Компанія за його згоди надає інші приміщення та інші місця стоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2016 рокуміж ОСОБА_5 та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» було укладено Угоду №2 про доповнення та зміну умов Договору №10/12-9 від 12.12.1994 року, якою передбачено, що: сторони визнають факт укладання та чинність Договору №10/12-9 від 12.12.1994 року в редакції Угоди №1 на день укладання цієї Угоди №2; сторони визнають, що ОСОБА_5 виконав передбачені Договором №10/12-9 від 12.12.1994 рокуобов`язки та сплатив в повному обсязі 850 000 000 крб. - вартість приміщень та стояночних місць, які входять в долю ОСОБА_5 . При цьому, Товариство визнає, що внесення ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 850 000 000 крб. за Квитанцією до приходного касового ордеру №17-к від 17.12.1994 року, є належним виконанням ОСОБА_5 свого обов`язку по оплаті приміщень та стояночних місць, які входять в долю ОСОБА_5 ; сторони визнають, що ні ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», ні його попередник - ТОВ «Джамп», не виконало передбачених Договором №10/12-9 від 12.12.1994 року обов`язків «в натуре» (п.4.2 Г Договору №10/12-9 від 12.12.1994 року); сторони визнають та підтверджують, що ОСОБА_5 як дольщик, який виконав свої обов`язки та сплатив на виконання Договору в повному обсязі 850 000 000 крб., так і не став власником визначених Договором №10/12-9 від 12.12.1994 року приміщень та стояночних місць, що в свою чергу визнається Товариством з обмеженою відповідальністю «ФБГ «Еліта-Центр» неналежним виконанням (невиконанням) зобов`язань ТОВ «Джамп» та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» за Договором №10/12-9 від 12.12.1994 року.

Враховуючи значний проміжок часу (понад 21 рік), який минув з моменту укладання Договору №10/12-9 від 12.12.1994 року та з моменту оплати своєї долі ОСОБА_5 в сумі 850 000 000 крб., що підтверджується Квитанцією до приходного касового ордера №17-к від 17.12.1994 року, враховуючи невиконання ТОВ «Джамп» та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» своїх обов`язків згідно умов Договору №10/12-9 від 12.12.1994 року та Додатку №1 до нього, з метою врегулювання конфліктної ситуації між договірними Сторонами, Сторони домовились внести зміни в Договір №10/12-9 від 12.12.1994 року.

Вказаним Додатком №3 від 19.05.2016 року в якості такого приміщення визначено: житлове приміщення №45, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на 11 поверсі, загальною площею 85,00 кв.м.та протиправно відчужено ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» в особі ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 19.07.2001 року ОСОБА_3 .

Листом від 21.10.2016 року ОСОБА_5 попросив ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» негайно передати йому за актом приймання-передачі вищевказане житлове приміщення №45.

Листом від 27.10.2016 року ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» повідомило його, що не має можливості передати зазначене приміщення,оскільки досі відсутнє судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.07.2001 року,за яким воно протиправно відчужене ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», як учасником спільної діяльності з ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», громадянціОСОБА_3 , а ОСОБА_3 відчужила його ОСОБА_9 .

Вказане приміщення досі не повернулось до ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», отже ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» не має можливості передати його ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр». В свою чергу ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» не має можливості передати це приміщення позивачу.

Позивач у позові вказує, що єдиною перешкодою для набуття ним права власності на житлове приміщення № 45 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на 11 поверсі, загальною площею 85,00 кв.м., є наявність укладеного з порушенням вимог законів України Договору купівлі-продажу житлового приміщення від 19.07.2001 року між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_3 , а також той факт, що спірне приміщення знаходиться у власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу,укладеного між ним таОСОБА_3 .

Зазначає, що спірний договір укладено з порушенням чинного на той час законодавства, установчих документів ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», а також умов договору №33 від 03.07.1993 року «Про спільну діяльність» із змінами та доповненнями згідно угоди №ЗЗП від 08.11.1994 року, а саме: ст.26 ЦК УPCP 1963 року спеціальна правоздатність юридичної особи відповідно до цілей її діяльності; ст.29 ЦК УРСР 1963 року; ст.63 ЦК УРСР 1963 року; ст.113 ЦК УРСР 1963 року; ст.431 ЦК УРСР 1963 року; п.4.1 договору №33 від 03.07.1993 року «Про спільну діяльність» (ведення спільних справ здійснюється за взаємною згодою); п.4.2 договору №33 від 03.07.1993 року«Про спільну діяльність» (сторони зобов`язані своєчасно погоджувати свої дії, що мають значення для спільної діяльності); п.5.2 Статуту ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» (визначення виключного переліку повноважень Президента товариства); п.5.7 Статуту та п.11.5, п.11.6 Установчого договору ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» (якими визначено що всі питання діяльності товариства, крім тих, що віднесені до виключної компетенції зборів учасників, вирішуються Дирекцією під керівництвом Генерального директора); п.2.2 Статуту ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» (визначається, що основною ціллю діяльності Товариства є одержання прибутку для задоволення потреб власників). Вищенаведені обставини, на думку позивача, дають обґрунтовані підстави визнати договір недійсним згідно ст.48 ЦК УРСР 1963 року, як угоди, що не відповідає вимогам закону, та ст.50 ЦК УРСР 1963 року, як угоди, що суперечить цілям її діяльності, оскільки оспорюваний договір було укладено без повідомлення та згоди ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», як учасника спільної діяльності, в результаті якої було створено відчужений об`єкт.

В результаті спільної діяльності ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», здійснюваної на підставі договору №33 від 03.07.1993 року «Про спільну діяльність» із змінами та доповненнями згідно угоди №33П від 08.11.1994 року, а також договору №41.7/02-10 від 12.10.1994 року, було створено спільне майно, а саме - будівлю по АДРЕСА_1 , загальною площею - 13 268 м.кв., житловою площею 4 638 м.кв.

Оскільки пунктом 1.1 договору №33 від 03.07.1993 року «Про спільну діяльність» передбачено зміст спільної діяльності не лише у створенні (проектуванні, будівництві, введенні в експлуатацію) будівлі, а й у її експлуатації, відчуження ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» спірної квартири без згоди ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» та до розподілу між учасниками спільної діяльності їх часток в натурі (тобто до моменту завершення спільної діяльності) порушує як вищевказані умови п.4.1 та п.4.2 договору №33, так і положення ст.ст.113, 431 ЦК УРСР.

За таких обставин ОСОБА_5 вважає, що спірний Договір купівлі-продажу від 19.07.2001 року підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст.48, 113, 431 ЦК УРСР 1963 року, як такий, що не відповідає вимогам закону.

При цьому зазначає, що спірний договір з боку продавця було підписано Президентом товариства ОСОБА_7 який, як вказано у договорі, діяв на підставі Статуту. Разом з тим, Статут ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» не наділяє Президента товариства правом розпоряджатися нерухомим майном товариства. Зазначає, що суд на підставі ч.5 ст.9 ЦПК України не повинен брати до уваги та застосовувати під час вирішення спору ту частину п.5.2 Статуту ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», що визначає повноваження Президента товариства щодо розпорядження кредитними коштами, права першого підпису на фінансових документах та контролю за діяльністю виконавчого органу товариства, що виключає можливість підписання Президентом товариства будь-яких документів від імені товариства, що в свою чергу, з урахуванням відсутності подальшого схвалення спірного договору з боку товариства, дає законні підстави для визнання його недійсним на підставі ст.ст.29, 48, 63 ЦК Української РСР 1963 року.

Окрім того, ОСОБА_5 вказував у позові, що на все належне ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» майно було накладено арешт на підставі листа Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції від 27.08.1999 року №6-111-1/2.

Також, згідно наказу Арбітражного суду м.Києва від 05.08.1999 року №12/484, з метою забезпечення позову було накладено арешт на майно ТОВ «БІК «ПСП ЛТД», яке належить йому на праві власності і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відчуження об`єкту нерухомого майна при наявності арешту є незаконним.

Відповідач ОСОБА_3 (після одруження ОСОБА_10 ) продала житлове приміщення №45 ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 30.12.2004 року, який зареєстрував приміщення за собою та володіє ним на день подання позову. Зважаючи на викладені вище обставини вибуття житлового приміщення №45 з володіння співвласника, які свідчать про відсутність волі останнього на це, позивач просив витребувати вказане майно від ОСОБА_6 на підставі пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 15, 16, 20, 388 ЦК України, ст.ст. 24, 25, 26, 29, 63, 48, 50, 113, 431 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.203, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 1 ч.1, 58, 62 ЗУ «Про господарські товариства», позивач просив суд визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу жилого приміщення від 19.07.2001 року, укладений між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_3 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_2 , загальною площею 85,00 кв.м., посвідчений державним нотаріусом 11-ої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й., та витребувати у ОСОБА_6 житлове приміщення під № 45 загальною площею 85 кв.м., у тому числі житловою площею - 49,00 кв.м., розташоване на ХІ-поверсі, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та повернути його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що на час укладення оспорюваного правочину на все майно ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» було накладено арешт, а у керівника ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» Просвєтова Є.В. не було повноважень укладати від імені товариства правочини щодо розпорядження належним товариству майном. Крім того, у ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» на час укладення оспорюваного правочину були відсутні правовстановлюючі документи на приміщення №45 на 11 поверсі загальною площею 85,0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а реєстраційне посвідчення на домоволодіння за реєстровим номером 9643, видане Київським міським БТІ 20.09.1996 року, не містить переліку об`єктів, конкретизованих квартир чи приміщень із зазначенням їх технічних характеристик, у ньому лише зазначена загальна площа приміщень в будинку АДРЕСА_1 , на які видане реєстраційне посвідчення ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД». Позивач у скарзі посилається на те, що надав суду докази виникнення у нього права вимоги на певні площі у будинку по АДРЕСА_3 , відтак він має законне та обґрунтоване очікування набути у власність житлове приміщення АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_6 , останній проти задоволення скарги позивача заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 та його представник - адвокат Кришмарел Ю.А. проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 заперечили з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Представник третьої особи ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» Циганок І.Л. в апеляційному суді апеляційну скаргу ОСОБА_5 підтримав частково та просив рішення суду скасувати в частині відмови у визнанні недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, посилаючись на незаконність рішення у цій частині.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що законність укладення оспорюваного правочину була предметом неодноразових судових перевірок, за наслідками яких у визнанні цього договору недійсним було відмовлено.

Зокрема, рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м.Києва від 31.08.2006 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» до ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ТОВ «ІСМ Інтернешнл ЛТД», ОСОБА_6 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , третя особа ОСОБА_20 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» продалоквартири по АДРЕСА_3 , зокрема,квартиру АДРЕСА_4 (85 м2) - ОСОБА_3 . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений 11-ю київською державною нотаріальною контороюі з нього вбачається, що спірна квартира належала ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» на підставі Акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за № 23 від 10.07.1996 рокута розпорядження Мінської райдержадміністрації м.Києва за № 621 від 08.08.1996 року, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 20.09.1996року за № 9643.

30.12.2004 року ОСОБА_11 , діючи через ОСОБА_21 , продала житлове приміщення за АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , договір посвідчено 11-ю київською державною нотаріальною конторою,реєстровий номер 2-у-3277.

Окрім того, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 13.11.2003 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва та ухвалою Верховного Суду України від 21.03.2005року, встановлено, що вимоги ОСОБА_20 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,в тому числі квартири АДРЕСА_2 , укладенихміж ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_3 ,не підлягають задоволенню, оскільки відповідачі вказаними квартирами володіють правомірно.

Вищенаведене свідчитьпро те, що питання визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 і витребування майна від власників неодноразово розглядалося судами, які своїми рішеннями, щонабрали законної сили,встановили законність володіння квартирою спочатку ОСОБА_11 , а в подальшому- ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ст.15 ЦК Україникожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

У ч.2 ст.16 ЦК визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Системний та логічний аналіз вказаних положень процесуального закону дає змогу дійти висновку про те, що визначаючи спосіб захисту прав, суд має забезпечити ефективність такого захисту, тобто відновлення порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 не є стороною оспорюваного ним правочину і не був учасником правовідносин, що виникли на підставі цього договору.

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, а саме, однією зі сторін або іншою заінтересованою особою, права якої були порушені на час укладення правочину.

В своєму позові позивач в якості доказів наявності у нього прав на квартиру АДРЕСА_2 посилався на договір № 10/12-9 від 12.12.1994 року, а також на квитанції до приходного касового ордеру № 17-к від 17.12.1994 року на суму 850 000 000 крб., відповідно до яких позивач сплатив вартість спірного об`єкту. Разом з тим, з вищенаведених документів не вбачається, що вищевказані грошові кошти були сплачені саме за квартиру АДРЕСА_4 , про права на яку заявляє у позові позивач. Щодо Угоди №2 про доповнення та зміну умов Договору №10/12-9 від 12.12.1994 року, укладеної 19.05.2016 року між ОСОБА_5 та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», у якій товариство визнає за позивачем право на приміщення АДРЕСА_5 ,слід зазначити, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» має права на вищевказане житлове приміщення, які могло б передати іншій особі чи визнавати за іншою особою, в справі немає.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про порушення його прав укладеним 19.07.2001 року між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_3 договором купівлі-продажу приміщення, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним, зважаючи на ту обставину, що лише за умови доведеності факту порушення укладеним правочином прав та законних інтересів особи, яка не є його стороною, суд може вдатися до оцінки дотримання вимог закону при укладенні даного правочину.

Правильним є і висновок суду в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про витребування у ОСОБА_6 спірного об`єкту нерухомості та повернення його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП-ЛТД». Зокрема, відповідно до ст.388 ЦК України, на яку посилається позивач, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він є власником або законним володільцем квартири АДРЕСА_5 , відтак звернення його до суду з віндикаційною вимогою про витребування вищевказаного об`єкта нерухомого майна не відповідає положенням ст. 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_5 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

РішенняОболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: