Справа № 353/1015/21
Провадження № 2/353/380/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., ознайомившись з матеріалами за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу укладеним під впливом обману та скасування реєстрації шлюбу,-

в с т а н о в и в :

24.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу укладеним під впливом обману та скасування реєстрації шлюбу, зареєстрованого 15.07.2000 року у Відділі РАЦС Тлумацького РУЮ Івано-Франківської області, актовий запис 32.

Оскільки позовна заява не відповідала вимогам передбаченим ст.ст. 175, 177 ЦПК України, ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2021 року наведену позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк, з часу отримання копії ухвали, для усунення недоліків.

Зокрема, в порушення вимог ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві був відсутній чіткий зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, а також виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги до відповідача; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, відповідно до Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до позовної заяви про розірвання шлюбу додається оригінал свідоцтва про шлюб. Всупереч цьому позивачкою не було додано до позовної заяви оригіналу свідоцтва про шлюб.

Також відповідно до ч. 5, 6 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Разом з тим позивачкою не було вказано, чи всі докази нею подано до суду, а також, в порушенні вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, до позовної заяви не було додано доказів, що підтверджують зазначені у ній обставини, а саме встановлені факти про те, що ОСОБА_4 прибув до України під чужими документами на ім`я ОСОБА_2 , під час реєстрації шлюбу використовував документи іншої особи, проживав під чужим прізвищем та з чужими документами, а також мав проблеми із законом на території Республіки Польша, тощо.

До цього ж, позивачкою в порушення вимог ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було надано доказів того, що вона здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання нею доказів, які підтверджують викладені нею у позовній заяві обставини.

09.12.2021 року від позивачки до суду надійшла уточнена позовна заява з доданою до неї копією вироку Окружного суду в Кошаліні Республіка Польша від 22.02.2017 року, без зазначення дати набрання ним законної сили, який не завірений належним чином, як іноземний офіційний документ, а являє собою звичайну ксерокопію з перекладом на українську мову.

Так, згідно ч.ч. 5, 8 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статей 2, 3 Гаазької Конвенції 1961 року кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про нотаріат» засвідчення вірності перекладу документа з однієї мови на іншу здійснюється нотаріусом (як державним, так і приватним), якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Однак, в порушення вищевказаних вимог, позивачкою додано до уточненої позовної заяви ксерокопію вироку Окружного суду в Кошаліні Республіка Польша від 22.02.2017 року без проставлення апостиля компетентним органом Республіки Польша, а доданий до нього переклад на українську мову не посвідчений в нотаріальному порядку.

Будь-яких інших доказів на підтвервердження викладених позивачкою обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та які були зазначені в ухвалі суду, позивачкою, в порушення ст.ст. 175, 177 ЦПК України, не додано.

Крім цього, у уточненій позовній заяві, позивачка посилається на те, що справа підсудна Тлумацькому районному суду Івано-Франківської області, в порядку ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Проте, як вбачається з вимог ч. 2 ст. 28 ЦПК України, підсудність справи за вибором позивача, стосується лише позовів про розірвання шлюбу, тоді як позивачка звернулась до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, укладеним під впливом обману та скасування реєстрації шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

26.11.2021 року, у відповідь на запит суду, Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, надала адресну довідку № 1553 від 25.11.2021 року про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніколи не був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з позовної заяви та копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 є громадянином Республіки Польша. Проте інформацію про отримання відповідачем посвідки на постійне місце проживання в Україні матеріали позовної заяви не містять. Однак, як зазначила позивачка в уточненій позовній заяві, вона проживала по АДРЕСА_1 саме з ОСОБА_4 , який незаконно використав документи ОСОБА_2 , про що вона довідалась в грудні 2008 року. Тоді як, відповідач ОСОБА_2 ніколи не був в Україні, не знає позивачку та ніколи її не бачив.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про міжнародне приватне право» недійсність шлюбу, укладеного в Україні або за її межами, визначається правом, яке застосовувалося відповідно до статей 55 і 57 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 76 цього Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Також відповідно ст. 77 Закону підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

Беручи до уваги те, що позивачка є громадянкою України, а відповідач є громадянином Республіки Польша, позивачка в порушення вищевказаних вимог не надала суду угоди про підсудність справи з іноземним елементом судам України, а також не надала суду доказів на підтвердження викладених нею у позовній заяві обставин, в т.ч. відносно останнього відомого зареєстрованого місця проживання чи перебування в Україні відповідача ОСОБА_2 , як зазначає позивачка у позовній заяві.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Враховуючи те, що позивачкою не усунуто недоліків позовної заяви, вважаю, що вищевказані обставини позбавляють суд можливості постановити будь-яке рішення по справі за наявними матеріалами, в т.ч. встановити підсудність справи, а тому позовну заяву, слід вважати неподаною та повернути позивачці.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачці слід повернути сплачену нею суму судового збору.

Керуючись ч.ч. 3, 5, 6 ст. 185, 260-261, 353-355 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу укладеним під впливом обману та скасування реєстрації шлюбу, вважати неподаною та повернути позивачці.

Повернути позивачці ОСОБА_1 сплачений нею по квитанціях № 0.0..1 від 23.11.2021 року та № 0.0..1 від 23.11.2021 року судовий збір в загальному розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Роз`яснити позивачці, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА