Номер провадження 2/754/4885/21
Справа №754/8170/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання Куценко Ю.В.

за участі:

представника позивача: адвоката Моценко О.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача: адвоката Бойко С.О.

розглянувши у залі суду в місті Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить зменшити розмір аліментів, визначених судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року, про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Постановою Подільського районного відділу державної виконавчої служби у Києві ЦМУМЮ від 18.01.2018 про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу звернуто стягнення на доходи позивача, а саме на заробітну плату, яку він отримує у ТОВ «Скрін Продакш». Позивач отримує заробітну плату в розмірі 6 000,00 грн. та щомісячно сплачує аліменти на дітей 5 000,00 грн., що становить не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За останні два роки економічна ситуація у всьому світі взагалі та зокрема в Україні значно погіршилась, враховуючи обставини, викликані пандемією COVID-19, в результаті чого ОСОБА_2 на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, а відсутність виробничих доходів змусила його прийняти рішення про припинення роботи товариства.

Оскільки, підприємницька діяльність є мінливою та залежить від багатьох факторів, всі підприємці не застраховані від негативних наслідків пандемії, а тому, ОСОБА_2 не може гарантувати стабільність своїх доходів. Враховуючи викладене просить суд змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2017 у справі № 754/16218/17 за заявою ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.07.2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.11.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказувала на те, що жодних доказів про зміну матеріального стану позивачем не надано. Підтримала поданий до суду Відзив.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м. Києва по цивільній справі №754/16218/17 з ОСОБА_2 , стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів представник позивача в позові та в своїх поясненнях під час судового розгляду посилався на те, що за останні два роки економічна ситуація у всьому світі взагалі та зокрема в Україні значно погіршилась, враховуючи обставини, викликані пандемією COVID-19, в результаті чого ОСОБА_2 на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, а відсутність виробничих доходів змусила його прийняти рішення про припинення роботи товариства.

Оскільки, підприємницька діяльність є мінливою та залежить від багатьох факторів, всі підприємці не застраховані від негативних наслідків пандемії, а тому, ОСОБА_2 не може гарантувати стабільність своїх доходів.

Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Враховуючи те, що позивач працездатний, працює, отримує щомісячний дохід, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів, про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт економічної ситуація у всьому світі взагалі та зокрема в Україні значно погіршилась, враховуючи обставини, викликані пандемією COVID-19, в результаті чого ОСОБА_2 на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відмовляє в задоволенні позову. При цьому, суд враховує, що з позивача на користь відповідачки на даний час стягуються аліменти в меншому розмірі ніж він просить суд визначити, що взагалі не підтверджує заявлені ним позовні вимоги, а навпаки є фактично вимогою про збільшення розміру аліментів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2-5,76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 192 СК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29.12.2021 року.

Суддя: Н.Г. Таран