ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7051/21
провадження № 2/753/5951/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гусак О.С.,

з секретарем Осадчуком С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради («Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі по тексту - позивач, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, які постачає їй позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач своєчасно не сплачувала кошти за надані позивачем послуги централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення, у зв`язку з чим, з 1 травня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 62148 грн 66 коп. Крім того, на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатків до нього, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась до 1 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 32958 грн 32 коп. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, просило задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року відкрито спрощене провадження та витребувано з комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» завірену копію відомостей, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

7 червня 2021 року надійшла відповідь від комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», зі змісту якої вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 (1//6) на підставі договору міни від 19 травня 1997 року та (1/6) на підставі договору дарування від 30 березня 2010 року.

14 червня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що про заміну кредитора у зобов`язанні вона повідомлена не була, дані додатку до позовної заяви не містять розшифровки складових частин нарахувань за спожиту теплову енергію, позивачем не було запропоновано погашення заборгованості шляхом реструктуризації боргу, вона є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 2000 грн, просила у задоволенні позову відмовити.

16 червня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

16 червня 2021 року надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача вказував на те, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, просив задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві.

Ухвалою суду від 29 червня 2021 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 25 серпня 2021 року.

5 серпня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про застосування позовної давної до вимог позивача, що виникли до 1 травня 2018 року.

27 серпня 2021 року до суду надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг з централізованого опалення закінчується 11 жовтня 2021 року, а тому позивачем не пропущено встановлених строків звернення до суду, просило задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Крім того, при розгляді справи по суті подала клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: розгорнутий розрахунок заборгованості, переданий за договором цесії № 602-18.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив позов задовольнити частково, до вимог про стягнення заборгованості, що виникла до 1 травня 2018 року застосувати строк позовної давності, проти долучення нових доказів не заперечував.

Протокольною ухвалою суду у задоволенні клопотання про долучення нових доказів було відмовлено, оскільки такі докази були подані з пропуском строку, клопотання про поновлення не заявлялось, іншому учаснику справи у порядку встановленому законом надіслані не були, та на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України їх повернуто представнику позивачу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відтак з 1 травня 2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартира АДРЕСА_2 (1//6) на підставі договору міни від 19 травня 1997 року та (1/6) на підставі договору дарування від 30 березня 2010 року.

Таким чином встановлено, що відповідач є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які постачаються позивачем за вказаною адресою.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV).

Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII).

За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 3 квітня 2019 року).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач, будучи споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не виконувала покладений на нею договором і законом обов`язок по оплаті послуг з послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення, внаслідок чого станом на 1 травня 2021 року з 1 травня 2018 року виникла заборгованість у розмірі з 62148 грн 66 коп., з яких: 21846 грн 42 коп. - за централізоване опалення та 40302 грн 24 коп. - за централізоване постачання гарячої води, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як встановлено судом, 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період з 1 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» позивач прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 32958 грн 32 коп.

Відповідно до умов договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Договору №2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не належним чином сплачувала за надані їй житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість до 1 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 22295 грн 35 коп., заборгованість за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 10662 грн 97 коп.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості, які виникли до 1 травня 2018 року.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За таких підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що обчислення строків позовної давності повинно розпочинатися з моменту укладення між позивачем та ПАТ «Київенерго» договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11 жовтня 2021 року.

Однак, суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи.

Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з 3 квітня 2017 року.

Однак, враховуючи те, що детального розрахунку заборгованості в період з 3 квітня 2017 року до 1 травня 2018 року представником позивача не надано, а додано лише два додатки № № 1, 2 до Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), в яких зазначено загальний розмір заборованості, за який період виникла така заборгованість у вказаних додатках не зазначено, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають лише позовні вимоги за період з 1 травня 2018 року по 1 березня 2021 року в загальному розмірі 62148 грн 66 коп.

Суд вважає вказаний розмір заборгованості доведеним, та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на наведене, позов КП «Київтеплоенерго» підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що судом частково задоволено позовні вимоги, тому з відповідача підлягає стягнення на користь позивача судовий збір у розмірі 1475 грн 50 коп. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Вимога про стягнення з відповідача 33 гривень за витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів, що такі витрати понесені підприємством з вини відповідача та підлягають стягненню.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов комунального підприємства виконавчого органу Київради («Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, вул. площа Івана Франка, 5, ) заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води та з централізованого опалення за період з 1 травня 2018 року до 1 березня 2021 року в загальному розмірі 62148 грн 66 коп., судовий збір в розмірі 1475 грн 50 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У стягненні витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 грудня 2021 року.

Суддя Гусак О.С.