ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1677/19 Номер провадження 22-ц/814/2280/21Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар: Гречка Є.В.

За участю: представника позивача адвоката Борзовець О.В.

відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи - АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України»

Хребтової В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_1 , Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі Філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Полтавська регіональна дирекція «ЛТАВА», про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 09.12.2019 року, ОСОБА_2 , на офіційному сайті каналу «UA: ПОЛТАВА», переглянув випуск під назвою «Тема дня. Полтава. Новий керівник Полтавщини: першочергові плани» (Дане відео розміщено за посиланням (https://рl.suspilne.media/ерisode/25812). Так, у вищевказаному відео Малоперещепинський сільський голова Анатолій Троян, звертаючись до новопризначеного Голови облдержадміністрації Олега Синєгубова, повідомляє останнього:

«Хочу запропонувати Вам розпочати цю роботу з аналізу незаконного рішення Полтавської обласної ради №905 від 19.10.2018 року про надання вперше в Україні на 49 років мисливських угідь на території Полтавського та Новосанжарських районів ТзОВ «Фенікс-2017», власником якого є ОСОБА_2 , який відомий скандалами…. не так давно навколо загородження лісу поблизу Полтави і лише громадський розголос і активні громадяни зупинили це свавілля».

Отже, позивач вважає, що Малоперещиинським сільським головою розповсюджено неправдиві та недостовірні факти про нього особисто та ТзОВ «Фенікс-2017», а саме:

1) ОСОБА_2 незаконно надано мисливські угіддя

2) Надано вперше в Україні на 49 років мисливські угіддя

3) Власником ТзОВ «Фенікс-2017» є ОСОБА_2

4) ОСОБА_2 відомий скандалами

5) ОСОБА_2 незаконно загородив ліс поблизу Полтави і лише громадський розголос і активні громадяни зупинили це свавілля.

Вказує, що в даному відео зазначена недостовірна інформація, яка грубо порушує конституційні права позивача, принижує його честь, гідність як громадянина України та завдає шкоди діловій репутації, як Директору ТзОВ «Фенікс-2017». Вищевказана інформація була розповсюджена в прямому ефірі каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та на офіційному сайті каналу, більш цього, на особистій сторінці Голови обладміністрації в Фейсбук, до цього часу безліч людей проглядають це відео. Зазначена інформація на його думку,є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності.

Зазначає, що інформація, поширювана щодо нього відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про систематичні порушення ним законів, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права, по-друге не є оціночним судженням, а саме фактичним твердженням, по - третє, обов`язок доказування її достовірності покладається саме на відповідача.

Крім того, поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки господарська діяльність ТзОВ «Фенікс-2017», керівником якого він є, налаштована на збільшення тваринного світу на території мисливських угідь, впорядкування полювання на них і ні в якому разі не допускати незаконного полювання, а фактичні твердження відповідача є недостовірними звинуваченнями його в незаконному користуванні мисливськими угіддями.

Неправомірними діями відповідача принижена його честь та гідність, ділова репутація, а також заподіяно йому моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив його перед іншими людьми та поширив відомості стосовно нього.

Так, після виходу вищевказаного відео, його постійно люди звинувачують, що він «захватив, купив ліс», у зв`язку з чим він змушений пояснювати, що це не так. Йому це завдає душевної тривоги та страждань. Він є активною, енергійною, в постійному русі людиною, а після перегляду відео намагається не з`являтися в людному місці, задля уникнення конфліктів, оскільки Малоперещепинський сільський голова створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих. Крім цього, вищевказана недостовірна інформація створила негативну соціальну оцінку в очах Голови облдержадміністрації, який, у свою чергу, направив вищевказану інформацію правоохоронним органам для перевірки.

Відтак, неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв`язку з тим, що він був ображений та принижений перед великою кількістю людей (рідні і близькі, підлеглі, працівники державних органів та органів місцевого самоврядування), вимушений був виправдовуватись перед ними, та яку він оцінює в 100000,00 гривень.

З урахуванням наведеного прохав:

-визнати інформацію, розповсюджену на офіційному сайті каналу «UA: ПОЛТАВА», випуск під назвою «Тема дня. Полтава. Новий керівник Полтавщини: першочергові плани» (https://рl.suspilne.media/ерisode/25812), стосовно ОСОБА_2 , а саме: «Хочу запропонувати Вам розпочати цю роботу з аналізу незаконного рішення Полтавської обласної ради №905 від 19.10.2018 року про надання вперше в Україні на 49 років мисливських угідь на території Полтавської та Новосанжарських районів ТзОВ «Фенікс-2017», власником якого є ОСОБА_2 , який відомий скандалами……не так давно навколо загородження лісу поблизу Полтави і лише громадський розголос і активні громадяни зупинили це свавілля» недостовірною та такою, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 ;

-зобов`язати Голову Малоперещеписької міської ради Новоснжарського району Полтавської області спростувати поширену відносно ОСОБА_2 недостовірну інформацію: «Хочу запропонувати Вам розпочати цю роботу з аналізу незаконного рішення Полтавської обласної ради №905 від 19.10.2018 року про надання вперше в Україні на 49 років мисливських угідь на території Полтавської та Новосанжарських районів ТзОВ «Фенікс-2017», власником якого є ОСОБА_2 , який відомий скандалами……не так давно навколо загородження лісу поблизу Полтави і лише громадський розголос і активні громадяни зупинили це свавілля», тим самим шляхом, яким було поширену дану інформацію, на протязі 30 днів після набрання законної сили судовим рішенням в даній справі;

-стягнути з Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100000,00грн;

-стягнути з відповідача на користь позивча судовий збір за подання позовної заяви та витрати на правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_1 , Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі Філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Полтавська регіональна дирекція «ЛТАВА», про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на його передчасність, порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що матеріалами справи установлено юридичний склад правопорушення, наявність всіх чотирьох її складових, а саме: - поширення інформації - під час розгляду справи установлено, що стороною позивача надавались докази того, що інформація була доведена до широкого кола осіб; - відношення інформації до конкретної особи під час розгляду справи було чітко доведено, що поширена інформація стосується саме позивача; - поширення недостовірної інформації ОСОБА_1 поширював саме недостовірну інформацію. Так, апелянт вказує, що висловлювання відповідача підпадають під категорію «Факту», а не «оціночного судження», відтак, місцевий суд невірно визначив характер висловлювань відповідача, що призвело до неправильної оцінки обставин справи; - порушення права або завдання шкоди поширена інформація породжує не лише негативну соціальну оцінку, а й породжує значну кількість перевірок та судових тяжб, які в свою чергу призводять до стресової нерівноваги та паралізують діяльність підприємства.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи - АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» апеляційну скаргу не визнали та прохали її відхилити, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, на каналі «UA: ПОЛТАВА» та потім на офіційному сайті цього каналу був розміщений випуск програми під назвою «Тема дня. Полтава. Новий керівник Полтавщини: першочергові плани».

У вищевказаному відео відповідач ОСОБА_1 , який на той час обіймав посаду Малоперещепинського сільського голови, звертаючись до новопризначеного Голови обласної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_3 , зазаначив таке (мовою оригіналу):

- «Хочу запропонувати Вам розпочати цю роботу з аналізу незаконного рішення Полтавської обласної ради №905 від 19.10.2018 року про надання вперше в Україні на 49 років мисливських угідь на території Полтавської та Новосанжарських районів ТзОВ «Фенікс-2017», власником якого є ОСОБА_2 , який відомий скандалами…. не так давно навколо загородження лісу поблизу Полтави і лише громадський розголос і активні громадяни змогли зупинити це свавілля».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що висловлювання відповідача, які мали місце у вказаному відеосюжеті, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, є оціночними судженнями, які не можуть бути витлумачені як фактичні дані.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Аналогічні положення є й у міжнародних актах з прав людини. Нормами ЦК України кожному гарантується право на повагу до його гідності та честі (ч.1 ст. 297 ЦК України), гідність і честь є недоторканними (ч.2 ст. 297 ЦК України).

У разі порушення права фізичної особи на честь і гідність вона вправі звернутися до суду з відповідним позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст.297 ЦК України).

При цьому статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

З п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 вбачається, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

В пункті 4 даної Постанови зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Окрім того, відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. (п.п. 5-6 даної Постанови)

Враховуючи вищевикладене, місцевим судом вірно визначено, що спірні висловлювання, викладені відповідачем ОСОБА_1 , й які оспорює позивач, стосуються позивача лише частково, при цьому є оціночними судженнями відповідача ОСОБА_1 , оскільки у них не наведено звинувачень щодо ОСОБА_2 із зазначенням конкретних фактів чи інших фактичних даних щодо нього, та вони містять критику рішення Полтавської обласної ради №905 від 19.10.2018 року та оцінку ситуації навколо огорожі лісу поблизу м. Полтави, в якій фігурувало прізвище позивача.

При цьому, критично оцінюючи вказані судження, поширені у спірному відео, суд зауважує, що вони були висловлені з урахуванням загальної стилістики, викладеної в ній інформації, з дотриманням розмовного стилю (широке використання загальновживаних слів; експресивність та емоційне забарвлення мовлення).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що викладена інформація є вираженням суб`єктивної думки ОСОБА_1 , тобто оціночним судженням ситуації, що склалась навколо особи позивача, з наданням відповідної оцінки ситуації, тобто є не твердженням про факти, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками ОСОБА_1 , по справі щодо отриманої інформації.

При цьому, твердження відповідача з приводу незаконного рішення Полтавської обласної ради №905 від 19.10.2018 року про надання вперше в Україні мисливських угідь на території Полтавської та Новосанжарських районів ТзОВ «Фенікс-2017», є особистим аналізом ситуації (судженням про ситуацію, що склалась) ОСОБА_1 . Окрім того, таке висловлювання стосується саме особи Полтавської обласної ради, тобто, під сумнів ставилось та критикувалось саме рішення Полтавської обласної ради №905 від 19.10.2018 року, при цьому не заявлялось про вчинення позивачем ОСОБА_2 будь-яких протиправних, незаконних дій, з наведенням конкретних фактів цього.

Право на власне тлумачення обставин справи є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Відтак, відповідні спірні твердження ОСОБА_1 , висловлені у спірному відео, не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору, оскільки є оціночними судженнями, право на висловлення яких особі надано Конституцією України.

Посилання апелянта на те, що висловлювання - « ОСОБА_2 , який відомий скандалами……не так давно навколо загородження лісу поблизу Полтави і лише громадський розголос і активні громадяни зупинили це свавілля» є ствердним, а тому підлягає спростуванню, колегія суддів оціню є критично, оскільки вказане висловлювання, з огляду на його зміст та характер, є саме оціночним судженням відповідача ОСОБА_1 , яке грунтується на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел (мережа інтернет, телебачення) інформації про події навколо огорожі парканом лісу поблизу м. Полтави, в якій фігурувало прізвище позивача, а не твердження про факти.

Твердження у спірному відео про те, що « ОСОБА_2 відомий скандалами» також не вказує на жодні факти, відтак, є оціночним судженням.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що спірні висловлювання в є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню, суд першої інстанцій правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову в позові, яке не підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірна інформація, висловлена відповідачем та поширена громадськості не відповідає дійсності, є недостовірною і такою, що порушує його право на повагу до його гідності, честі а також негативно впливає на його репутацію, колегія суддів оцінює критично, з урахуванням наведеного вище, оскільки поширена у відео інформація, є оціночним судженням промовця (відповідача), щодо відповідних обставин, не встановлює жодних фактів, а тому спростуванню не підлягає.

Жодних належних та допустимих доказів, того, що вказана спірна інформація містить образливі висловлювання на адресу позивача, які ганьблять його гідність, честь та ділову репутацію та були сформульовані в брутальній, принизливій та непристойній формі, матеріали справи не містять, відтак, вказані твердження апелянта суд до уваги не приймає.

Твердження апелянта про те, що матеріалами справи установлено юридичний склад правопорушення, наявність всіх чотирьох її складових, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведене не відповідає дійсності та спростовано матеріалами справи, аналіз яких належним чином здійснено місцевим судом в оскаржуваному судовому рішенні.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про визнання відповідної інформації, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, та її спростування, та, оскільки відповідні вимоги задоволенню не підлягають, то відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди, що вірно визначено місцевим судом за відсутності належних та допустимих доказів завдання відповідної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоді із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 16.12.2021 року.