Справа № 522/9009/20 Провадження № 2/522/2385/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, витребування майна та виділу частки майна із спільного сумісного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та просить визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 138,2 кв.м - об`єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ); визнати право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири й витребувати на користь позивачки Ѕ частину вищезазначеної квартири.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги наступним. Так, у період з 03 липня 2004 року по січень 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було укладено 03 липня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 року та актовим записом № 623 у книзі реєстрації актів про одруження Міського відділу РАЦС Одеського обласного управління юстиції.

У шлюбі подружжям було придбано майнові права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Інвестиційним договором про передачу майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_1 від 23 серпня 2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Будівельно-конструкторська фірма «СК». Відповідно до умов даного договору інвестор взяв на себе обов`язок щомісячно сплачувати забудовнику платежі за будівництво останнім вищезазначеної квартири. Сума договору склала 507 816,00 грн., які інвестору необхідно було внести на рахунок забудовника поетапно у період з моменту підписання договору до моменту зняття розмірів фактично збудованого майна. Так, у період до 01.12.2008 року грошові кошти у зазначеному вище розмірі, на виконання умов Інвестиційного договору були внесені подружжям у повному обсязі.

Як зазначає позивач, подружжям було виплачено зазначену суму грошових коштів забудовнику, виконані ремонтні роботи внутрішнього оздоблення квартири, після чого подружжя із сином заселилися у вказану квартиру.

Позивачем подано Договір цесії № 109 ц від 02.12.2008 року, укладеного між ТОВ «Будівельно-конструкторська фірма «СК» , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_4 ), за яким цедент відступив цесіонарію свої права та обов`язки по Інвестиційному договору № 109 від 23.08.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_1 , а цесіонарій нібито сплатив цеденту грошові кошти за відступлення прав та обов`язків щодо нововибудованого об`єкту нерухомості у розмірі 550 278,00 гривень.

Позивачка стверджує, що ОСОБА_4 являється близьким родичем (бабусею) ОСОБА_2 , що й підтверджує відповідач.

На підставі даного договору та переходу майнових прав на квартиру, ОСОБА_4 , виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на квартиру № АДРЕСА_1 серії НОМЕР_5 від 22.06.2009 року.

На момент укладання Договору цесії № 109ц ОСОБА_2 перебував у шлюбі з позивачкою. Будь-якої згоди (в т.ч. письмової) на відчуження (відступлення) нерухомого об`єкта - вищезазначеної квартири ОСОБА_1 ніколи не надавала, в тому числі й на укладання Договору цесії № 109ц від 02.12.2008 р.

Як зазначає позивачка, 01.03.2010 року, між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, за яким дарувальник безоплатно передала у власність обдаровуваному квартиру під АДРЕСА_1 . Таким чином, квартира перейшла у власність ОСОБА_2 , хоча фактично використовувалась подружжям з моменту будівництва вказаної квартири.

На початку 2019 року чоловік та дружина припинили сумісно проживати у вищезазначеній квартири, стосунки погіршились й були розірвані, й в результаті чого ОСОБА_1 разом зі своїм сином змінила місце проживання. Так, 29 січня 2020 року, рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/6182/19, шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Позивачка стверджує, що наразі власником вказаної квартири являється ОСОБА_3 , яка володіє вказаним об`єктом нерухомості на підставі Договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за реєстровим № 4680, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 19 жовтня 2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майною. Вважає відчуження ОСОБА_2 даного об`єкту нерухомості протизаконним та таким, що порушує права ОСОБА_1 , а сам об`єкт нерухомості - квартиру - спільною сумісною власністю подружжя, адже квартира була придбана подружжям за спільні кошти та відчужена відповідачем за час перебування останнього у шлюбі з позивачем.

Ухвалою від 03 липня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У серпні 2020 року відповідачем ОСОБА_2 до суду було подано відзив на позовну заяву у вказаній справі, відповідно до якого останній заперечує викладені у позові обставини та вважає поданий позов безпідставним. В обґрунтування власної правової позиції відповідач додає до відзиву копії письмових доказів - розписок зі змісту яких випливає, що ОСОБА_2 отримував у третіх осіб грошові кошти у позику, а також долучає копії квитанцій на підтвердження понесення витрат на утримання (аліменти) сина ОСОБА_5 . Крім того, долучає копії договору купівлі продажу квартири, яка не являється предметом позову, та що засвідчує факт продажу згаданої квартири громадянці ОСОБА_6 ..

На адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від 19.08.2021 року, відповідно до змісту якої, ОСОБА_1 повністю заперечує факти викладені відповідачем у відзиві на позов.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року клопотання представника позивача - адвоката Демчука Я.В. про витребування доказів задоволено та вирішено:

Витребувати від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Троїцька, 25) :

- Належним чином завірену копію інвестиційного договору № 109 від 23 серпня 2005 року про передачу майнових прав ОСОБА_4 на спірну житлову квартиру;

- Належним чином завірену копію договору цесії № 109 ц від 02.12.2008 року.

Витребувати від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. (65044, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 7/9):

- Належним чином завірену копію договору дарування від 01.03.2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 322, за яким ОСОБА_4 безоплатно передала у власність (подарувала) ОСОБА_2 спірну квартиру.

- Належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири № 4680 від 19.10.2019 року, за яким ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 ..

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи своєчасно та у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, заяв про розгляд справи за її участі до суду не надавала, відзиву на позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань по суті справи не надала..

26.11.2021 року у судовому засідання було заслухано свідка у справі зі сторони відповідача - гр.. ОСОБА_7 , який засвідчив про факт надання ОСОБА_2 у позику грошових коштів в еквіваленті 120 000 доларів США від 01 червня 2004 року.

Так суд, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши думки сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2004 року. 29 січня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано.

У шлюбі ОСОБА_2 було придбано об`єкт нерухомості - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 138,2 кв.м.

Спочатку, між ОСОБА_2 та ТОВ «Будівельно-конструкторська фірма «СК» (далі-забудовник) було укладено Інвестиційний договір про передачу майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_1 від 23 серпня 2005 року. Відповідно до умов вказаного договору за будівництво квартири, подружжям до 2008 року було сплачено 507 816,00 грн,.

Далі, 02 грудня 2008 року, між ТОВ «Будівельно-конструкторська фірма «СК» , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір цесії № 109 ц, за яким цендент - ОСОБА_2 відступив цесіонарію - ОСОБА_4 свої права та обов`язки по Інвестиційному договору № 109 від 23.08.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_1 , а цесіонарій сплатив цеденту грошові кошти за відступлення прав та обов`язків щодо нововибудованого об`єкту нерухомості у розмірі 550 278,00 гривень.

На підставі даного договору та переходу майнових прав на квартиру, ОСОБА_4 , виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 серії НОМЕР_5 від 22.06.2009 року.

ОСОБА_4 являється близьким родичем (бабусею) ОСОБА_2 , про що відповідач зазначає у відзиві на позовну заяву.

Факт сплати грошових коштів ОСОБА_4 за Договором цесії перед судом не підтверджений.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 , яка на момент укладення договору цесії перебувала у шлюбі з відповідачем, згоди (в т.ч. письмової) на відчуження (відступлення) вищезазначеної квартири не надавала. Відповідач не заперечував факт того, що згоду на продаж спірної квартири дружина не давала.

01.03.2010 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, за яким дарувальник безоплатно передала у власність обдаровуваному квартиру під АДРЕСА_1 . Таким чином, квартира перейшла у власність ОСОБА_2 ..

Судом встановлено, що наразі власником вказаної квартири являється ОСОБА_3 , яка володіє вказаним об`єктом нерухомості на підставі Договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за реєстровим № 4680, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 19 жовтня 2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім, суд вважає подані представником Відповідача письмові докази - розписки від 01.08.2004 р, 05.12.2008 р.; 08.12.2008 року такими, що лише засвідчують отримання в позику, а в подальшому й повернення певних сум грошових коштів ОСОБА_2 третім особам, проте не доводять кінцевої мети отримання грошових коштів відповідачем.

Суду не доведено факт витрати відповідачем вказаних коштів на придбання спірного об`єкту нерухомості, а відповідно й не доведено факт придбання майнових прав на вказану квартиру за особисті кошти (заощадження).

Показання свідка ОСОБА_7 , що стосувалися вищезазначених письмових доказів також свідчать лише про факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у позику, проте не мають відношення до предмету позову.

Відповідач не заперечив й той факт, що сім`я проживала у вказаній квартирі до 2019 року, тобто де-факто власником квартири з 2004 по 2019 рр. був відповідач, а тому можна зробити висновок, що укладені правочини щодо нерухомого майна - укладення, спочатку, договору цесії, потім - договору дарування, не відображали дійсних намірів сторін, не мали впливу на реальний стан володіння й користування майном, а несли в собі лише формальний та номінальний характер.

Виходячи з роз`яснень, викладених в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.3 ст.65 СК для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстроване право власності на таку річ.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. Тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки в суді не доведено інше кимось з подружжя, зокрема, що майно придбано ним до шлюбу або за особисті кошти. Саме сторона, яка заперечує право спільної сумісної власності, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію), зокрема, що майно було придбано нею до шлюбу, або у шлюбі, але за її особисті кошти.

Вказані обставини, а саме факт того, що ОСОБА_2 придбав квартиру за особисті кошти суду доведено не було.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Виходячи з наведеного, суд вважає можливим визнати право спільної сумісної власності колишнього подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , враховуючи ту обставину, що вищевказане майно було придбано сторонами за час перебування у шлюбі за спільні кошти.

Крім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки в частині виділення їй із спільної сумісної власності Ѕ частку вищевказаного майна, визнавши за нею право власності на вказану частку, оскільки це не суперечить вимогам ст. 69 СК України та витребувати Ѕ спірної квартири на користь останньої.

Суд вважає необхідним стягнути з відповідачів у солідарному порядку понесені позивачем судові витрати, що включають в себе судовий збір у розмірі 2 751, 39 грн. та витрати на правову допомогу.

На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України адвокатом позивача разом з позовною заявою подано до суду заяву про передній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат. Так, згідно розрахунку витрати на професійну правничу допомогу становлять: 15 000 грн.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи співмірність із складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), часом ,витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд ввважає, що визначений адвокатами розмір витрат у розмірі 15000 гривень на оплату послуг є завищеними. Підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн..

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 69, 70 СК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, витребування майна та виділу частки майна із спільного сумісного володіння, - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Витребувати на користь ОСОБА_1 Ѕ частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі на суму 12 751 (чотирнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одна), 39 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2021 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена

26.11.21