КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/2257/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13793/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової.,

за участю секретарів судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, Акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 37712, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»грошових коштів у сумі 19553,34 грн. (а.с. 1-19).

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований у реєстрі за № 37712, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансової компанії «Аланд» грошових коштів в сумі 19553 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 34 коп. Стягнуто з ТОВ «Фінансової компанії «Аланд» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. (а.с. 60-62).

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко В.А. подав до суду клопотання, у якому просив долучити до справи докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, включити до витрат позивача суму у розмірі 14 625,00 грн. та ухвалити додаткове рішення (а.с. 64-73).

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у задоволенні заяви адвоката Сидоренка В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с. 121-122).

Не погодившись з додатковим рішенням суду, 26 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко В.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити в повному обсязі (а.с. 124-134).

На обґрунтування скарги зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зазначав, що до суду було надано докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, зокрема договір про надання правової допомоги, додаток до договору та акт приймання-передачі. Вказував, що наслідком того, що позивач невчасно сплатив гонорар за надання правової допомоги є лише підставою для застосування до нього санкцій по договору, а не підставою для відмови у стягненні з іншої сторони витрат, які фактично будуть понесені ним за наслідками надання правничої допомоги при розгляді вказано справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко В.А. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені були сповіщені телефонограмами та повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Відповідач ТОВ «Фінансової компанії «Аланд» був сповіщений повідомленням на зазначену ним адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (а.с.141-143,147).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене і вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦКП України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін на 01 березня 2021 року (а.с. 28).

Так, 25 лютого 2021 року представникОСОБА_1 - адвокат Сидоренко В.А. направив до суду електронною поштою заяву про подання доказів судових витрат після ухвалення рішення суду (а.с. 54-57).

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований у реєстрі за № 37712, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансової компанії «Аланд» грошових коштів в сумі 19553 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 34 коп. Стягнуто з ТОВ «Фінансової компанії «Аланд» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. (а.с. 60-62).

06 березня 2021 року представникОСОБА_1 - адвокат Сидоренко В.А. направив до суду поштою клопотання, у якому просив долучити до справи докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, включити до витрат позивача суму у розмірі 14 625,00 грн. та ухвалити додаткове рішення (а.с. 64-73).

Таким чином, оскільки до ухвалення рішення у справі заявником заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу, протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, а останнім днем подачі доказів понесених судових витрат було 06 березня 2021 року (рішення суду - 01 березня 2021 року, а закінчення п`ятиденного строку випадало на 06 березня (субота) 2021 року), колегія суддів дійшла висновку, що заявником не порушено строків подання відповідних доказів понесення судових витрат, передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У заяві про відшкодування судових витрат представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко В.А. просив відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 14 625,00 грн. (11 625,00 грн. та 3 000,00 грн. гонорар успіху).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявник надав: договір про надання правової допомоги № 114-С від 07 грудня 2020 року, укладений між АО «Євстігнєєв, Сидоренко і партнери» та ОСОБА_1 , додаток до договору № 4 від 15 січня 2021 року, ордер на надання правничої допомоги, акт № 2 приймання-передачі правової допомоги (послуг) від 03 березня 2021 року, звіт про витрачений час на надання допомоги та супутніх витрат (а.с. 26, 74-79).

Згідно з п. 5.2., 5.3. договору про надання правової допомоги № 114-С від 07 грудня 2020 року вартість правової допомоги визначається згідно додатків до договору, перераховується замовником на рахунок об`єднання не пізніше 5 днів з дня підписання акту прийому-передачі.

У додатку до договору № 4 від 15 січня 2021 року сторони погодили, що гонорар об`єднання за надання правової допомоги становить 1 500,00 грн. за годину, 2 000,00 грн. за судове представництво від однієї години (а.с. 76-77).

Пунктом 4 додатку до договору № 4 від 15 січня 2021 року передбачено, що у випадку задоволення позову замовник додатково сплачує 3 000,00 грн. протягом 10 днів з дати набрання судовим рішенням законної сили (заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року набрало законної сили 31 березня 2021 року).

Згідно з актом приймання-передачі № 2 від 03 березня 2021 року об`єднанням надано замовнику правовому допомогу за гонорар на суму 11 625,00 грн., а замовник підтвердив, що правова допомога надана у повному обсязі (а.с. 78).

У звіті про витрачений час на надання допомоги та супутніх витрат (що є додатком до акту приймання-передачі № 2) визначено зміст наданої правової допомоги, кількість витраченого часу та вартість, а саме: за підготовку позову 6 000,00 грн. (4 год.), за підготовку заяви про забезпечення позову 3 000,00 грн. (2 год.), підготовка заяви про подання доказів 375,00 грн. (0,25 год.), підготовка проекту клопотання про долучення доказів 2 250,00 грн. (1,5 год.) (а.с. 79).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

За таких обставин заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивача підлягає задоволенню частково у розмірі 11 625,00 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі та заява про їх відшкодування і докази надання послуг були надані у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України апеляційний суд не погодився з висновком районного суду про відмову у розподілі витрат на правничу допомогу з тих підстав, що стороною позивача не було надано документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката.

Так, згідно з положеннями вказаної статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований факт надання адвокатом Сидоренком В.А. професійної правничої допомоги у цій справі у суді першої інстанції на суму 11 625,00 грн., колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення слід скасувати та прийняти нове рішення, згідно з яким стягнути з відповідача на користь позивача 11 625,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка Вадима Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (код ЄДРПОУ - 42642578) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 11 625,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 24 вересня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова