Справа № 219/6990/21
Провадження № 2/219/2629/2021
30 грудня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Азямової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Управління молодіжної політики Бахмутської міської ради Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
позивач звернулася до суду з позовом, згідно якого просить визнати ОСОБА_2 та її неповнолітню дитину ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року. З 30.01.2015 року її донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 не проживають в квартирі, оскільки мешкають в Російській Федерації, є громадянами Російської Федерації, що підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 26.04.2021 року, виданого об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку « АДРЕСА_2 ». Реєстрація відповідачів у квартирі створює позивачу перешкоди вільного користування та розпорядження належним майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим на електронну адресу суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. Однак, суд не приймає до уваги вказану заяву, оскільки суду не надані достовірні докази того, що вказана заява складена саме відповідачем.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Управління молодіжної політики Бахмутської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду від неї надійшла заява, згідно якої просила розглянути справу без представника, проти позову не заперечувала.
З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.9-11).
На запит суду щодо реєстрації відповідачів першим заступником міського голови м. Бахмут повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована по теперішній час в квартирі АДРЕСА_3 .
Згідно акту перевірки паспортного режиму від 26.04.2021 року, виданого об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку « АДРЕСА_2 », в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 07.06.2006 року; онук- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 23.09.2009 року. Однак, з 30.01.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в квартирі, мешкають в Російській Федерації (а.с.12).
На підтвердження своєї позиції позивачем надані, в тому числі, наступні документи: свідоцтво про укладення шлюбу (на російській мові) « ОСОБА_4 и ОСОБА_2 , (оставившей после вступления в брак фамилию « ОСОБА_5 »), серии І-НК №705509, зарегистрированного отделом записи актов гражданского состояния администрации муниципального района «Козельский район» (исполнительно-распорядительного органа) Калужской области, выданного 20.10.2018 года»; довідкою від 27.09.2019 року (на російській мові) администрации (исполнительно-распорядительного органа) городского поселения «Город Сесенский) Калужской области, Козельского района г. Сосенский о том, что ОСОБА_2 действительно проживает постоянно по адресу: АДРЕСА_4 ; паспорт громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повторне свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Артемівська, Донецької області, Україна, серії НОМЕР_1 , виданого 27 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідачі за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не проживають.
Як вбачається з листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області згідно обліків Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Романюк О.О. з приводу вчинення перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до квартири за адресою: АДРЕСА_1 не зверталася.
Відповідно до листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» медична документація ОСОБА_2 в період з 8.07.2020 року по 8.07.2021 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалась як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2015 року, нею не користуються, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Управління молодіжної політики Бахмутської міської ради Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Також позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М.Лапченко