ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8837/21 Справа № 212/429/21 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 212/429/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 липня 2021 року , -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 04 грудня 2012 року сторони по справі уклали шлюб, від якого мають трьох дочок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя у сторін по справі не склалося через небажання відповідачем ОСОБА_2 дотримуватися сімейних цінностей, за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2020 року шлюб між сторонами було розірвано.

З позивача, відповідно до судового наказу від 03.09.2020 року, стягнуті аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини його доходів. Як в період спільного проживання, так і після розлучення позивач піклувався про дітей, приходив до них, приносив подарки, які відповідач викидала. Бачитися з дітьми позивач міг лише за допомогою поліції, що змусило його звернутися до виконкому Покровської районної у місті ради для визначення місця проживання дітей та побачення з ними, оскільки ОСОБА_2 почала зловживати спиртними напоями, мешкає із співмешканцем і позивач зрозумів, що втратив дружину і може втратити дітей.

За місцем проживання позивача у його двокімнатній квартирі створені усі умови для комфортного проживання дітей. На даний час ні відповідач ОСОБА_2 , ні її чоловік, ніде не працюють, живуть за рахунок отриманих аліментів та доплат на дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_4 , у день народження дочки ОСОБА_4 , позивач приходив до її школи, і коли дитина вийшла, він побачив, що вона у мінусову температуру була взута у сандалі, тоді він зателефонував вчителю і колишній дружині ОСОБА_2 і попередив, що забирає дочку для покупки чобіт. У свою чергу ОСОБА_2 зателефонувала у поліцію і повідомила про викрадення дочки. Позивач зазначає, що він любить своїх дітей, спроможний продовжувати забезпечувати їх всім необхідним для їх належного розвитку, постійно слідкує за здоров`ям дочок, виховує та піклується про них, і, на думку позивача, подальше проживання дітей з матір`ю, яка зловживає спиртними напоями, є небажаним, оскільки у них травмується психічний стан. При цьому позивач наголосив, що не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні її прав та обов`язків щодо дітей.

ОСОБА_1 вважає, що проживання дітей разом з ним відповідатиме інтересам його дітей, у зв`язку з чим просив суд визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ним - ОСОБА_1 .

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач за зустрічним позовом зазначила, що 04.12.2012 року між нею та ОСОБА_1 був укладений шлюб, від шлюбу народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

28.09.2020 року шлюб між сторонами за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розірвано.

ОСОБА_1 ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, і усі ці факти, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком.

08.12.2020 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_10 і на даний час вона з чоловіком і дітьми проживають разом. З дітьми у чоловіка склалися досить дружні та теплі сімейні стосунки, він відноситься до дітей як до своїх рідних та діти, у свою чергу, відповідають взаємністю. Необхідність у позбавленні батьківських прав також зумовлено тим, що ОСОБА_1 неодноразово застосовував фізичне насилля до ОСОБА_2 , що виражалося у фізичному знущанні і побоях, останній випадок був зафіксований 07.09.2020 року висновком СМЕ. Також зазначає, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладені обставини, ОСОБА_2 просила суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

ОСОБА_1 зауважує на тому, що судом першої інстанції не враховано, що він, як рідний батько трьох неповнолітніх дочок, хвилюється за них, оскільки його колишня дружина знайшла собі чоловіка, який веде аморальний спосіб життя, що вплинуло і на життя дружини. Стан здоров`я дітей, як психологічний так і фізичний, погіршився, вони проживають у поганих умовах в однокімнатній квартирі разом із чоловіком відповідачки.

При цьому судом першої інстанції не надано належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які показали, що позивач є гарним батьком, завжди піклується про розвиток дітей як фізично, так і морально, приділяє увагу і час своїм донькам.

Крім того, судом не враховано, що мав місце випадок, коли мати відповідача відвідувала дітей, а вони були закриті у квартирі і ОСОБА_15 була у нетверезому стані. Також мав місце випадок, коли позивач приходив до школи відвідати дочку ОСОБА_4 , у якої в цей день був день народження, побачив що дитина у листопаді була взута у сандалі, він її забрав, при цьому повідомив ОСОБА_15 і вчителя, що їде з дочкою купувати їй чоботи, на що його колишня дружина зателефонувала до поліції і повідомила, що він викрав дитину.

Апелянт зауважує на тому, що відповідач витрачає аліментні кошти не на дітей, а живе за рахунок цих коштів разом із своїм чоловіком. У квартирі, де живуть діти, немає іграшок, книг, тоді як він забезпечує дітей шкільними книгами, купує їм подарунки, які відповідач викидає.

Крім того апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради № 1/31-295 від 08.04.2021 року, в результаті обстеження умов проживання батька дітей встановлено, що квартира позивача складається з двох кімнат, одна з них переобладнана в дитячу кімнату, де є двоповерхове дитяче ліжко, диван, дитяче ліжечко, стіл для навчання, шафа для одягу, дитячі іграшки та дитячій одяг. Санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормі, в квартирі чисто та придбано. При цьому є незрозумілим висновок суду першої інстанції про доцільність проживання дітей з відповідачем в однокімнатній квартирі з неблагополучною родиною, в якій ніхто не працює, не має прибутку, окрім аліментів, де для дітей немає умов для нічного відпочинку, культурного та соціального розвитку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, представника Виконкому Покровської районної в місті ради - Деркач Н.В., яка покладалась на розсуд суду при розгляді даного спору з урахуванням інтересів дітей, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони є батьками малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с.9-11).

Спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання їх спільних неповнолітніх дітей.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своїх дітей (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

Виховання дітей має спрямовуватися на розвиток їх особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дітей до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей. Найкращі інтереси дітей є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб діти не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дітей. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дітьми або не піклуються про них, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дітей.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дітей судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дітей встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дітей суди насамперед мають виходити з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, провадження № 61-44680св18, вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18, викладено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони є батьками малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с.9-11) які проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до судового наказу, виданого 02 вересня 2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, з позивача за первісним позовом ОСОБА_1 на користь відповідача за первісним позовом ОСОБА_16 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) (а.с. 12);

Рішенням виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 16.12.2020 року за № 627 відмовлено у визначенні місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 (том 1 а.с.16, 64).

Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 16.12.2020 року за № 624 «Про визначення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми» ОСОБА_1 визначено участь у вихованні та спілкуванні з дітьми в суботу або неділю двічі на місяць з 10.00 год. до 18.00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю (том 1 а.с.16).

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, позивач за первісним позовом посилався на те, що мати дітей ОСОБА_2 не спроможна забезпечувати дітей всім необхідним для їх належного розвитку, слідкувати за здоров`ям дочок, виховувати та піклується про них, тому подальше проживання дітей з матір`ю, яка зловживає спиртними напоями, є небажаним, оскільки у них травмується психічний стан.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 12,81 ЦПК України, необхідності змінювати місце проживання дітей, у зв`язку з чим колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, при обстеженні умов проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 спеціалістами служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради встановлено, що квартира складається із двох кімнат, одна з яких переобладнана в дитячу кімнату де є двоповерхове ліжко, диван, дитяче ліжечко, стіл для навчання, шафа для одягу, дитячі іграшки та дитячій одяг. Санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормі, в квартирі чисто та прибрано (том 1 а.с.137).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що при обстеженні умов проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради встановлено, що квартира складається із однієї кімнати, наявні туалет та душ загального користування на поверсі, в кімнаті чисто, в наявності є холодильник, електроплита, шафа для речей, стіл, два ліжка, телевізор. Є електропостачання та централізоване опалення. У дітей є одяг, взуття згідно віку і сезону, шкільне приладдя, іграшки, стіл для навчання, у дівчат місця для сну, в наявності приготовані страви. В акті обстеження умов проживання зазначено, що стосунки в сім`ї доброзичливі, члени сім`ї піклуються один про одного, мати створила умови для проживання та виховання дітей.

Наведені вище обставини та ставлення матері ОСОБА_2 до виконання своїх батьківських обов`язків, яка хоча й мешкає в невеликій квартирі, створила належні умови для проживання дітей, не дають колегії суддів дійти висновку про те, що остання не спроможна забезпечувати дітей всім необхідним для їх належного розвитку, слідкувати за здоров`ям дочок, виховувати та піклується про них, тому подальше проживання дітей з матір`ю, яка зловживає спиртними напоями, є небажаним, оскільки у них травмується психічний стан.

При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не має самостійного доходу та зловживає спиртними напоями, не встановлено що проживання дітей з матір`ю ОСОБА_2 загрожує фізичному або психологічному здоров`ю дітей, що сім`я ОСОБА_2 є непридатним середовищем для проживання та розвитку дітей, і що проживання з батьком буде відповідати якнайкраще інтересам малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

При цьому, відповідно до довідки, наданої ПрАТ «ЦГЗК» ОСОБА_2 з 26 липня 2010 року по теперішній час працює дільничним геологом (у кар`єрі), що спростовує доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 не має доходів окрім стягнутих з нього на утримання дітей аліментів.

Натомість, матеріалами справи встановлено лише той факт, що між сторонами існують неприязні відносини, які, зокрема, виникають з приводу питань зустрічі дітей з батьком.

При цьому ОСОБА_1 звертався до відповідних органів з приводу перешкод з боку ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми, і це питання у подальшому було врегульовано Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 16.12.2020 року за № 624 «Про визначення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми», яким ОСОБА_1 визначено участь у вихованні та спілкуванні з дітьми в суботу або неділю двічі на місяць з 10.00 год. до 18.00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю (том 1 а.с.16), тому вподальшому питання щодо зустрічей батька дітьми має регулюватися саме рішенням та контроль над виконанням вказаного рішення має здійснювати саме .

При цьому Орган опіки і піклування виконкому Покровської районної у місті ради у своєму рішенні відмовив у визначенні місця проживання малолітніх ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 разом із батьком ОСОБА_1 , що також має враховуватись судом при ухваленні рішення по справі.

Як зазначено вище та встановлено матеріалами справи, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , створено належні умови для проживання малолітніх дітей.

На цей час діти проживають разом з матір`ю.

Як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 позитивно характеризуються, не перебувають на обліках щодо психічних захворювань чи залежностей, є законослухняними громадянами, працюють та мають стабільний дохід, забезпечені житлом, і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку.

Відмовляючи в задоволенні позову про визначення місця проживання дітей, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що мамою створено належні умови для виховання та розвитку дітей, обоє з батьків приділяють увагу, підтримку та люблять дітей, суд першої інстанції, виходячи із найкращих інтересів дітей, встановивши, що жодних доказів на необхідність змінювати місце проживання дітей, враховуючи їх вік, зокрема ОСОБА_6 лише 2 роки, недоведеність перед судом фактів невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочок, а також, що зміна місця проживання дітей буде відповідати їх інтересам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом із батьком.

У справі № 755/11054/17-ц, провадження № 61-4268св19, Верховний Суд, погоджуючись з висновком про визначення місця проживання дитини з матір`ю, урахував встановлені судами обставини щодо особистої прихильності дитини до матері, її вік, стан здоров`я батьків та їх майновий стан, характеристики, а також висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 грудня 2017 року № 100-21122.

У Постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17, провадження № 61-15082св18, зроблений висновок про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, за участі представника третьої особи Служби у справах дітей Виконкому Покровської районної у місті ради - Деркач Н.В., були допитані малолітня ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та під час бесіди з дитиною колегією суддів встановлено, що дівчата емоційно прив`язані до матері, дослухаються її думки, мати користується у дітей авторитетом. Дівчата ставляться до батька дуже добре, але бажають мешкати з матір`ю, а з батьком зустрічатися.

Колегія суддів вважає, що батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що проживання дітей з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дітей та сприятиме повноцінному їх вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач за первісним позовом, як рідний батько трьох неповнолітніх дочок, хвилюється за них, оскільки його колишня дружина знайшла собі чоловіка, який веде аморальний спосіб життя, що вплинуло і на життя дружини. Стан здоров`я дітей як психологічний, так і фізичний погіршився, вони проживають у поганих умовах в однокімнатній квартирі разом із чоловіком відповідачки, оскільки матеріалами справи, відповідно до вимог ст.ст. 18,21 ЦПК України, не підтверджено наведених вище обставин щодо того, що стан здоров`я дітей як психологічний, так і фізичний погіршився та вони проживають у поганих умовах в однокімнатній квартирі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які показали, що позивач є гарним батьком, завжди піклується про розвиток дітей як фізично, так і морально, приділяє увагу і час своїм донькам колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки оцінюючи покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , яка є матір`ю позивача за первісним позовом, та ОСОБА_13 , які були надані в судовому засіданні в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що покази свідків зводяться до надання позитивної характеристики ОСОБА_1 , при цьому покази, зокрема свідка ОСОБА_14 щодо зловживання спиртними напоями ОСОБА_2 , надаються щодо фактів, свідком яких вона не була, а також зводяться до невдоволення відсутністю з боку відповідача за первісним позовом взаєморозуміння у питаннях виховання та спілкування з дітьми.

Також матеріалами справи не підтверджені доводи апеляційної скарги про те, що відповідач витрачає аліментні кошти не на дітей, а живе за рахунок цих коштів разом із своїм чоловіком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у квартирі, де живуть діти немає іграшок, книг, тоді як позивач за первісним позовом забезпечує дітей шкільними книгами, купує їм подарунки, які відповідач викидає спростовуються актом обстеження умов проживання, яким при обстеженні умов проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради встановлено, що квартира складається із однієї кімнати, наявні туалет та душ загального користування на поверсі, в кімнаті чисто, в наявності є холодильник, електроплита, шафа для речей, стіл, два ліжка, телевізор. Є електропостачання та централізоване опалення. У дітей є одяг, взуття згідно віку і сезону, шкільне приладдя, іграшки, стіл для навчання, у дівчат місця для сну, в наявності приготовані страви. При цьому в акті обстеження умов проживання зазначено, що стосунки в сім`ї доброзичливі, члени сім`ї піклуються один про одного, мати створила умови для проживання та виховання дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради № 1/31-295 від 08.04.2021 року, в результаті обстеження умов проживання батька дітей встановлено, що квартира позивача складається з двох кімнат, одна з них переобладнана в дитячу кімнату, де є двоповерхове дитяче ліжко, диван, дитяче ліжечко, стіл для навчання, шафа для одягу, дитячі іграшки та дитячій одяг. Санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормі, в квартирі чисто та придбано колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції враховано вказаний висновок при ухваленні рішення.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що позивачу за первісним позовом є незрозумілим висновок суду першої інстанції про доцільність проживання дітей з відповідачем в однокімнатній квартирі з неблагополучною родиною, в якій ніхто не працює, не має прибутку, окрім аліментів, де для дітей немає умов для нічного відпочинку, культурного та соціального розвитку ОСОБА_1 фактично висловлює незгоду в висновками суду першої інстанції, при цьому доказів на підтвердження наведених ним фактів суду не надав.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в даному випадку, при вирішенні даного спору в суді апеляційної інстанції, колегією суддів враховано надані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, пояснення малолітніх ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які емоційно прив`язані до матері, дослухається її думки, мати користується у дітей авторитетом та діти бажають мешкати з матір`ю.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: