Справа № 214/1329/20
2/214/395/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 грудня 2021 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретар судового засідання Гливук М.І.,
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа-1 ОСОБА_3 ,
третя особа-2 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про застосування реституції шляхом стягнення коштів,-
від позивача адвокат Морозов Є.Є.,
від третьої особи-2 адвокат Вязанкіна Н.П.,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 25.02.2020, в якій просила суд: визнати її, ОСОБА_1 , добросовісним набувачем автомобіля марки Toyota RAV4, 2006 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 1998 см?, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 ; визнати за нею право власності на вказаний автомобіль.
За результатами автоматизованого розподілу відповідно до протоколу 25.02.2020 матеріали позову передано в провадження судді Євтушенку О.І.
Ухвалою суду від 01.06.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України. Копію ухвали суду представник позивача адвокат Морозов Є.Є. отримав 12.02.2020 та на її виконання 18.02.2020 позивачем подано уточнену позовну заяву із зміною предмету спору (а.с.59-64), в якій вона просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 216 194 грн. 14 коп. та судові витрати по справі.
Пред`явлені вимоги позивач мотивувала наступним. 14.09.2018 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу №1248/2018/1105354 автомобіль марки Toyota RAV4, 2006 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 1998 см?, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 . За домовленістю сторін вартість автомобіля склала 216 194 грн. 14 коп., про що зазначено в розділі 3 договору. Того ж дня право власності за зазначений транспортний засіб було зареєстроване за позивачем в ТСЦ №1248 з видачою номерного знаку НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . З того моменту вона стала законним власником автомобіля, добросовісно набувши право власності на нього в порядку, встановленому законом, не маючи жодних підстав сумніватись в правомірності набуття права власності на автомобіль продавцем ОСОБА_2 . Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль марки Toyota RAV4, 2006 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 1998 см?, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , з 11.03.2017 до 03.01.2018 належав на праві власності ОСОБА_5 та був придбаний нею в період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , офіційно зареєстрованому 01.08.2014. При цьому, 03.01.2018 право власності на автомобіль було перереєстроване за ОСОБА_3 в ТСЦ №2541 РСЦ МВС в Кіровоградській області на підставі договору комісії №6720/18/000541 від 03.01.2018, укладеного між ТОВ «АЛЕКСАВТО-КІРОВОГРАД» та ОСОБА_5 , та договору купівлі-продажу №6720/18/000541, укладеного між ТОВ «АЛЕКСАВТО-КІРОВОГРАД» та ОСОБА_3 . У подальшому, 26.01.2018 право власності на зазначений автомобіль було перереєстроване в ТСЦ №1248 РСЦ МВС в Дніпропетровській області за ОСОБА_2 матір`ю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №7167/18/003008. Про проведені операції з перереєстрацією права власності на транспортний засіб ОСОБА_5 знала, однак після розлучення з ОСОБА_3 07.05.2019 та погіршення стосунків між ними вона вирішила заявити до поліції про відсутність її згоди на переоформлення права власності на автомобіль за ОСОБА_2
Враховуючи приписи ч.5 ст.12 ЦК України, ОСОБА_1 була добросовісним набувачем автомобіля марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 1998 см?, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , оскільки придбала його з додержанням норм законодавства України, сплатила всі податки та необхідні платежі, а на момент придбання нею 14.09.2018 транспортного засобу були відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати автомобіль. До того ж, жодні сумніви стосовно правомірності правочину у неї були відсутні, так як договір укладався в присутності уповноваженої особи ТСЦ №1248, яка й проводила перевірку щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників. Таким чином, позивач не могла передбачити наявність ризику того, що право власності на рухоме майно буде припинено в рамках процедур органів державної влади.
Враховуючи те, що РСЦ МВС в Кіровоградській області прийнято рішення щодо скасування реєстраційних операцій автомобіля «Toyota RAV4», тому договір купівлі-продажу №1248/2018/1105354 від 14.09.2018 є нікчемним та не потребує визнання недійсним в судовому порядку. Оскільки у разі повернення майна власникові від добросовісного набувача, яким є позивач, суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна шляхом їх стягнення зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, тому ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 216 194 грн. 14 коп.
Ухвалою суду від 23.02.2021 позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження.
Правом на участь в судовому засіданні позивач та її представник адвокат Морозов Є.Є. не скористались, подавши заяву про розгляд справи без їх участі. Пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи неодноразово повідомленою належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов у встановлений законом строк нею не подано.
Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Зубац проти Хорватії» (ZUBACv. CROATIA), рішення від 05.04.2018, наголосив на цінності та важливості дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, попереджатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися юридична визначеність та повага до суду.
Суд зауважує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань, у тому числі у зв`язку з неявками відповідача, яка до суду повторно не з`явилася, відзив на позов не подала, тому з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача та її представника проти заочного розгляду справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-2 ОСОБА_6 правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи з урахуванням їх належного повідомлення та поданих представником позивача і третьою особою-2 заяв.
Клопотання про витребування доказів (а.с.34-35) представником позивача ОСОБА_7 знято з розгляду у зв`язку з недоцільністю його вирішення.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи позицію учасників справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.09.2018 у ТСЦ №1248 РСЦ МВС в Дніпропетровській області між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу за №1248/2018/1105354, предметом якого є автомобіль марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , який належав продавцеві з 26.01.2018 на підставі свідоцтва серії НОМЕР_6 , виданого ТСЦ №1248 РСЦ МВС в Дніпропетровській області (а.с.14, 15). Право власності на автомобіль зареєстроване за ОСОБА_1 14.09.2018 з видачою свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та номерного знаку « НОМЕР_3 » (а.с.10, 21).
Відповідно до п.1.2 розділу 1 договору, на момент укладення правочину продавець гарантував, що майно, яке є предметом продажу за договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не є предметом спору у суді. У п.3.1 розділу 3 договору визначено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 216 194 грн. 14 коп.
До набуття ОСОБА_2 у власність спірного транспортного засобу марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , перереєстрація права власності на автомобіль здійснювалась неодноразово. Так, 11.03.2017 автомобіль набула у власність ОСОБА_5 (дійсне прізвище ОСОБА_8 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 від 29.12.2020, а.с.122) на підставі договору, укладеного у СГ за №6546/17/000419 від 07.03.2017 (а.с.18). На момент придбання автомобіля ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , офіційно зареєстрованому 01.08.2014 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.05.2019 у справі №214/5726/18 шлюб між ними розірвано (а.с.25-26).
03.01.2018 у ТСЦ №3541 РСЦ МВС в Кіровоградській області право власності на автомобіль марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , було перереєстровано за ОСОБА_3 на підставі поданої ним заяви за №133022743, договору комісії, укладеного у СГ за №6720/17/000541 від 03.01.2018 між ТОВ «АЛЕКСАВТО-КІРОВОГРАД» як комісіонером, та ОСОБА_5 як комітентом, та договору купівлі-продажу за №6720/18/000541 від 03.01.2018, укладеного між ТОВ «АЛЕКСАВТО-КІРОВОГРАД» та ОСОБА_3 як покупцем (а.с.12, 16, 19, 20, 67). 17.01.2018 автомобіль знято з обліку для реалізації за заявою ОСОБА_3 (а.с.17).
Таким чином, проаналізувавши вказані реєстраційні дії, вчинені з транспортним засобом, їх хорологічну послідовність, встановлено, що початково власником автомобіля марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , була ОСОБА_5 (дійсне прізвище ОСОБА_8 ), яка володіла транспортним засобом на праві спільної сумісної власності з чоловіком ОСОБА_3 в силу дії презумпції спільно нажитого подружжям майна. Кінцевим власником автомобіля стала ОСОБА_9 позивач по справі, яка набула автомобіль у власність добросовісно, у встановленому законом порядку. При цьому, право власності ОСОБА_1 на зазначений автомобіль було визнано державою України, так як пройшло процедуру державної реєстрації (перереєстрації), встановлену Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою КМУ від 07.09.1998 за №1388.
На підставі зазначеного висновку, заступником начальника начальником СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області Гоптарєвим О.І. було направлено до РСЦ МВС в Кіровоградській області лист за №48/8-1-1684 від 11.02.2019, яким повідомлено про факт підроблення документів та поставлено питання про можливість скасування операцій з перереєстрації автомобіля марки «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_1 (а.с.80-81).
Як слідує з висновку начальника РС МВС в Кіровоградській області від 19.02.2019 про матеріалам розгляду вказаного листа (а.с.82-84), факти щодо порушення суб`єктом господарювання ТОВ «АЛЕКС-АВТО КІРОВОГРАД» законодавства під час здійснення комісійної торгівлі автомобілем марки «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_1 , знайшли своє підтвердження. Відповідно до вимог абз.3 п.40 розділу «Зняття з обліку транспортних засобів» Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою КМУ від 07.09.1998 за №1388 головному спеціалістові сервісного центру №3541 РСЦ МВС в Кіровоградській області надано вказівку провести скасування реєстраційних операцій автомобіля марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , вчинених 14.09.2018, 26.01.2018, 17.01.2018, 03.01.2018; відомості про свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та р/н НОМЕР_3 , видані на автомобіль марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , внесено до бази «Викрадений втрачений документ (номерний знак)».
На виконання рішення начальника РС МВС в Кіровоградській області від 19.02.2019 за заявами головного спеціаліста сервісного центру №3541 РСЦ МВС в Кіровоградській області Данильченко О.С. за №232662704 від 10.04.2019, №232667561 від 12.04.2019, №232877719 від 12.04.2019 (а.с.85, 86, 87) скасовано операції з перереєстрації автомобіля марки «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_1 за ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та повернуто до власності ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.08.2019 (справа №216/839/19, провадження №1-кс/216/2800/19) накладено арешт на автомобіль марки «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_3 , із забороною ОСОБА_1 та уповноваженим нею особам користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем. Транспортний засіб передано для подальшого зберігання його власникові ОСОБА_5 (а.с.90-92).
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2021 (справа №214/5799/20), яке набрало законної сили 19.07.2021, визнано недійсним договір купівлі-продажу № 6720/18/000541 від 03.01.2018 транспортного засобу автомобіля «TOYOTA RAV 4», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_9 , об`єм двигуна 1988 куб.см., чорного кольору, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на транспортний засіб автомобіль «TOYOTA RAV 4», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_9 , об`єм двигуна 1988 куб.см., чорного кольору.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, наразі власником автомобіля «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 (дійсне прізвище ОСОБА_8 ), та саме у неї знаходиться транспортний засіб (а.с.143-144). При цьому в аспекті встановлених обставин справи та підтверджених обсягом наявних доказів суд приходить до переконання, що позивач дійсно не могла передбачити наявність ризику того, що право власності на рухоме майно буде припинено в рамках процедур органів державної влади та майно вибуде з її добросовісного володіння.

До того ж, враховуючи, що РСЦ МВС в Кіровоградській області було прийнято рішення щодо скасування реєстраційних операцій автомобіля марки «TOYOTA RAV 4», номер кузова НОМЕР_1 , договір купівлі-продажу №1248/2018/1105354 від 14.09.2018 є нікчемним та не потребує визнання недійсним в судовому порядку. На цьому також акцентував увагу Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під час вирішення віндикаційного позову в рамках цивільно справи №214/5799/20, вказавши, що у випадках вчинення декількох правочинів щодо майна, яке вибуло з володіння власника, незаконність набуття майна останнім володільцем, як правило, обґрунтовується незаконністю передачі права на майно першим власником, тобто першого правочину у цьому ланцюгу. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то захист прав власника здійснюється шляхом визнання недійсним першого правочину (учасником якого була ОСОБА_5 або від імені якої його укладено) та витребування майна у останнього набувача. Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 12.02.2014 року (справа №6-165цс13). Необхідність оцінки чинності першого правочину (визнання його недійсним) для належного висновку про незаконність володіння майном останнім набувачем також випливає з презумпції правомірності набуття права власності за ч.2 ст.328 ЦК України, за якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до п.7, абз.1 п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Проаналізувавши наведені правові норми в їх сукупності, слід дійти висновку, що у разі повернення майна власникові від добросовісного набувача, суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 обрано належний спосіб захисту її порушених прав шляхом застосування реституції, а саме стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 216 194 грн. 14 коп., які визначають вартість спірного рухомого майна. З урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін тощо.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2161,95 грн. згідно з квитанцією №5313491 від 20.02.2020 (а.с.6), який з огляду на задоволенні позовних вимог в повному обсязі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, до попереднього розрахунку позивачем включено витрати на правничу допомогу згідно договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 05.06.2020, укладеного між Адвокатським бюро «Євгенія Морозова» в особі керівника адвоката Морозова Є.Є., та ОСОБА_1 , розмір яких становить 20 000 грн. (а.с.97, 98-101, 102).

Як слідує з ч.ч.2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси позивача ОСОБА_1 у справі за вищевказаним позовом представляв адвокат Морозов Є.Є. на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру. Позивач під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., які сплатила на рахунок Адвокатського бюро «Євгенія Морозова», що підтверджується випискою по рахунку (а.с.97). Обсяг наданих послуг та виконаних робіт обумовлено в додатковій угоді до договору. При цьому, виходячи з обсягу наданих позивачем доказів, участі представником позивача у розгляді справи, подання клопотань, розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та вони підлягають компенсації шляхом їх стягнення з відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про застосування реституції шляхом стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошові кошти у сумі 216 194 (двісті шістнадцять тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 2161 (дві тисячі сто шістдесят одна) гривня 95 копійок, та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня складання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач, її представник та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_11 , АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_12 , АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_13 , АДРЕСА_4 .

Заочне рішення суду складено та підписано 20 грудня 2021 року.

Суддя О.І. Євтушенко