Справа № 336/2024/20
Пр. № 4-с/336/7/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1 на на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересовані особи товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Мегаальянс», акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

ВСТАНОВИВ:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федорової Я.М. під час здійснення виконавчого провадження.

В заяві зазначив, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 50809460 про стягнення з ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаальянс» на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредитування.

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя розглядається його заява про відстрочення виконання рішення суду, яким фінансовій установі присуджені грошові суми з нього та товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаальянс», під час розгляду якої судом на підставі ухвали від 17.02.2020 року застосований захід забезпечення розгляду цієї заяви у вигляді зупинення стягнення за виконавчим листом № 336/6570/15-ц. У зв`язку із вказаною ухвалою суду державний виконавець, чиї дії оскаржуються, постановою від 05.03.2020 року зупинила вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з нього та товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаальянс» на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» грошових сум.

Разом з тим 13 квітня 2020 року він отримав повідомлення державного виконавця Федорової Я.М. про результати оцінки арештованого майна, в якому зазначено, що 6 квітня 2020 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшов звіт про оцінку арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , за яким початкова вартість майна, за якою воно буде передано на реалізацію, становить 805 669 грн.

Вважає, що направлення державним виконавцем повідомлення про результати оцінки майна в той час, коли примусове виконання рішення зупинено, є неправомірним, оскільки виконавчі дії під час зупинення виконавчого провадження не повинні вчинятися.

У зв`язку з викладеним боржник у виконавчому провадженні просить про визнання неправомірними дій державного виконавця Федорової Я.М. щодо направлення йому повідомлення про результати оцінки арештованого майна під час зупинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 50809460.

Ухвалою судді від 22.04.2020 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання в справі.

В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розв`язання скарги, не з`явились.

При цьому від представника заявника надійшла заява, яка містить прохання про вирішення скарги без її та скаржника участі та задоволення викладених у скарзі вимог.

Від представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшли письмові заперечення.

Вказані обставини у відповідності до ст. 450 ЦПК України не перешкоджають розгляду скарги.

З письмових заперечень представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) випливає, що на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2020 року було винесено постанову про зупинення примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаальянс» на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредитування. Разом з тим 6 квітня 2020 року до відділу державної виконавчої служби надійшов звіт про визначення вартості нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , про наявність якого державний виконавець зобов`язаний повідомити сторони виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня. Направлення такого повідомлення було продиктовано виключно інтересами боржників та стягувача у виконавчому провадженні, які мають право оскаржити результати оцінки майна у судовому порядку в десятиденний строк з моменту отримання такого повідомлення. Направлення повідомлення не є виконавчою дією в розумінні законодавства про виконавче провадження і не свідчить про початок процедури реалізації арештованого майна.

Таким чином, державний виконавець не лише не припустився порушення вимог закону, а, навпаки, діяв у неухильній відповідності до встановлених законодавством про виконавче провадження правил, відхилення від яких за вказаних обставин і належало б розцінювати як протиправну поведінку, тому підстав для задоволення скарги немає.

Дослідивши надані учасниками справи фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 50809460 про стягнення з ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаальянс» на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредитування, здійснення якого на підставі ухвали суду від 17.02.2020 року зупинено.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається, в тому числі, на державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як: встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (1) і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (2).

Обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен, перш за все, встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

За змістом ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Обов`язок виконавця направляти сторонам провадження усі документи виконавчого провадження встановлений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Означений обов`язок виконано державним виконавцем, яка направила сторонам повідомлення про здійснення оцінки майна.

Разом з тим ці дії не є виконавчими діями в розумінні законодавства про виконавче провадження.

Судом встановлено, що процедуру реалізації арештованого майна в період дії ухвали, який простирається до 7 жовтня 2020 року, про зупинення стягнення за виконавчим документом, що могло б свідчити про продовження здійснення виконавчого провадження, розпочато не було.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч. 2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає неправомірними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

До засад виконавчого провадження у відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» відносяться, зокрема , законність та обов`язковість виконання судового рішення.

Оскільки законом встановлений спосіб поновлення права особи шляхом визнання дій виконавця неправомірними, не вбачаючи в діях виконавця під час зупиненого виконавчого провадження ознак порушення законності та неправомірного посягання на права заявника, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині.

Вирішуючи вимогу скарги про зобов`язання зупинення реалізації арештованого майна, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки судом встановлено, що процедура реалізації майна під час зупинення виконавчого провадження не відбувалась

Керуючись ст. ст. 447-453, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя О.В. Щаслива