Дата документу 20.12.2021 Справа № 334/83/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/83/21 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/3598/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, вимоги за яким протягом розгляду справи змінив, до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2013 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 14 листопада 2013 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2018 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також він має ще двох від першого шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання яких на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 березня 2007 року народження, аліменти в розмірі 1356 грн.

Для забезпечення дітей він у 2020 року працював на двох роботах, аліменти, які він сплачував, становили 82 відсотки від його заробітку. На час звернення до суду він звільнився з роботи і матеріальний стан суттєво змінився, оскільки на час ухвалення рішень про стягнення аліментів він перебував у шлюбі з відповідачем та мав матеріальну та побутову підтримку з боку дружини, що полегшувало сплату аліментів, на момент ухвалення та до 31 липня 2020 року він працював на двох роботах та його середньомісячний дохід становив приблизно 5344,91 грн., на час звернення до суду він працює на одній роботі та отримує дохід у розмірі 2464,67 грн.

На підставі зазначеного просив:

- змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і досягнення старшою дитиною повноліття, на стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя 21 серпня 2018 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 січня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2021 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 33 % від його заробітку доходу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 33 % від його заробітку доходу на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2013 року та розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 від його заробітку доходу на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2018 року, визначивши єдину частку на стягнення двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення найстаршою дитиною повноліття,

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне зазначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та загального розміру відсотку частки заробітку, яка стягується в якості аліментів, незаконну зміну відповідачем місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та звернення її до суду з позовом про повернення дитини, пропуск позивачем строку подання відповіді на відзив та надання доказів, та зазначаючи, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, доказів погіршення майнового стану не надав, просила скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в рішенні суду допущено описку, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає з ним, рішення про передачу дитини до нього було прийнято комісією з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району 25 лютого2021 року, висновки суду відповідають приписами ст.ст. 182, 192 СК України, правильний розрахунок суду щодо загального розміру частки заробітку, яка стягується в якості аліментів, з огляду на стягнення з нього ще аліментів на утримання дітей шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з 25 лютого 2021 року разом з батьком.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 березня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , щомісячно у розмірі 1/3 частина всіх видів його заробітку, але яка не може бути меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2007 року і до повноліття дітей (а.с. 41).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 33% частини доходу щомісяця з усіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 листопада 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 33% частини доходу щомісяця з усіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 листопада 2013 року (а.с. 39).

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 40).

27 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2020 року (а.с. 14-15).

31 липня 2020 року ОСОБА_2 звільнився з роботи на ТОВ «ДІЛАНА 2016» за власним бажанням та на час розгляду справи працює на ТОВ ТБ «БЕТОН-МАРКЕТ» (а.с. 13,101).

Комісією з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району 25 лютого 2021 року прийнято рішення передати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері до батька до вирішення питання визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 105).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 (а.с. 111-113).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року залишено без змін.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи містять докази зміни як майнового, так і сімейного стану ОСОБА_2 .

Так, вбачається, що працював в ТОВ «ДІЛАНА 2016» та ТОВ ТБ «БЕТОН-МАРКЕТ», з 31 липня 2020 року працює лише ТОВ ТБ «БЕТОН-МАРКЕТ», таким чином, розмір доходу зменшився.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, визначено місце проживання з батьком ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання якого стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

За змістом статті 181 СК України право на стягнення аліментів має той з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для частково задоволення позову та зміни розміру аліментів шляхом визначення єдиної частки на стягнення з позивача аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що визначений судом розмір аліментів на утримання двох дітей, які проживають з нею, є недостатнім для утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги про неправильне зазначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заслуговують на увагу, оскільки згідно з резолютивною частиною рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2013 року визначено саме такий розмір аліментів стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 33% частини доходу щомісяця з усіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 листопада 2013 року;

- на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 33% частини доходу щомісяця з усіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 листопада 2013 року (а.с. 39).

Таким чином, судом першої інстанції в резолютивній частині рішення у цій справі була викладена резолютивна частина рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2013 року.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на незаконну зміну відповідачем місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та звернення її до суду з позовом про повернення дитини, не заслуговують на увагу, оскільки місце проживання дитини визначено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, та не є предметом розгляду у цій справі.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку подання відповіді на відзив та надання доказів не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко