Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/14/20

номер провадження 2/695/195/21

20 вересня 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря - Біліченко С.В.,

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката - Побиванця Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 20.10.2018 року ОСОБА_2 прийшла на територію будинковолодіння, яке належить позивачу та за допомогою металевого предмета у будинку розбила два метало пластикових вікна, пошкодила вхідні двері будинку та розбила три скла в автомобілі, що перебував на території домоволодіння.

Своїми протиправними діями відповідач завдала позивачу матеріальної шкоди на загальну суму 12809 грн., які пов`язані із заміною метало пластикових вікон та вхідних дверей у будинку позивача.

Позивач вказує, що завдана протиправними діями ОСОБА_2 шкода останньою в добровільному порядку не відшкодована, крім того позивач переживала постійну нервозність, у зв`язку з насміханням відповідача про свою безкарність та не бажанням відшкодувати збитки, а тому позивач звернулася до суду із даним позовом у якому просила суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 12809.00 грн. та 10000.00 грн. завданої моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі вказуючи на винну поведінку ОСОБА_2 , внаслідок якої позивачу була заподіяна зазначена матеріальна шкода, яка підлягає останньою відшкодуванню.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову вказуючи на неналежне доведення позивачем розміру заподіяної шкоди, при цьому визнала факт протиправної поведінки, що виражалося в пошкодженні вікна у зв`язку із неприязними відносинами із позивачем.

Представник позивача, адвокат Побиванець Ю.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки розмір заподіяної шкоди належним чином не стверджений, що підтверджується поясненнями свідків, а позивач належним чином не довела понесені нею витрати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд зазначає наступне.

Позивач наполягає, що своїми протиправними діями відповідач завдала їй матеріальної шкоди на загальну суму 12809 грн. по заміні метало пластикових вікон та вхідних дверей. Понесені позивачем витрати підтверджуються накладною №03918 від 22.01.2019 на суму 6970 грн., накладною №03926 від 22.01.2019 на суму 5839 грн., товарним чеком від 25.01.2019 року на суму 12809 грн. ФОП ОСОБА_4 та актом виконаних робіт від 25.01.2019 року ФОП ОСОБА_5 , копії яких додані до позовної заяви та досліджені судом в судовому засіданні.

По факту подій, що відбулися 20.10.2018 року в будинковолодінні ОСОБА_3 АДРЕСА_1 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернулась до Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області та як вбачається із матеріалів перевірки за вказаною заявою відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №357004 за ст. 173 КУпАП.

Крім того, згідно письмових пояснень ОСОБА_2 остання визнала факт побиття вікон в будинку ОСОБА_3 ..

Як вбачається з висновку перевірки факту заяви ОСОБА_1 від 29.10.2018 року, який складений дільничним офіцером СП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаськівй області Стадником А.Г., було встановлено, що 20.10.2018 року о 01 год. 30 хв. ОСОБА_2 прийшла на територію домоволодіння ОСОБА_3 , яка є сестрою її співмешканця з яким вони напередодні посварилися, та попередньо взявши металевий предмет розбила два віконних склопакети в будинку, пошкодила декоративну накладку на дверях та розбила три скла в автомобілі свого співмешканця завдавши збитків на суму 1400 грн.. Дії ОСОБА_2 є малозначними та останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП за вчинення дрібного хуліганства.

Суд зауважує, що факт вчинення вказаних дій ОСОБА_2 не заперечувала і в судовому засіданні.

Таким чином факт протиправної поведінки ОСОБА_2 стверджується дослідженими судом доказами.

Разом із тим відповідач категорично заперечує розмір заявленої позивачем шкоди.

Надаючи правову оцінку доводам сторін та доказам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України)

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення ушкодженої речі.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17

При обрахуванні суми заподіяної шкоди позивач посилається на зазначені вище накладні та товарні чеки, які складені ФОП ОСОБА_4 ..

Разом із тим допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила суду, що вона дійсно займається продажем вікон та дверей, а її клієнтом був представник позивача, яку вона впізнала в судовому засіданні. Близько двох років тому до неї дійсно зверталася представник позивача за рахунком на вікна та двері, бо їй побили вікна та двері. Вона видала дві накладні, хоча роботи по встановленню нових вікон і дверей проводились раніше, ніж видані накладні. Свідок стверджує, що спочатку позивач та її представник звертались до неї, щоб встановити вікна та двері, а згодом, щоб поміняти склопакети. У січні 2019 року були поміняні лише склопакети, заміна склопакету на одне вікно коштувало близько 1500 грн. Заміну дверей позивач не замовляла та такі роботи не проводилися.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є працівником поліції та здійснював виїзд за зверненням ОСОБА_1 про побиття вікон в будинку ОСОБА_3 .. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , яка у вчиненому зізналася, було розбито скло у склопакеті та пошкоджено двері, в подальшому скло було замінено без рами, а двері заклеєні декоративною плівкою. І вікно, і двері повністю не замінювались.

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до статті 77 ППК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Поруч із вказаним, докази на які посилається позивач при визначенні матеріальної шкоди у розмірі 12809 грн., а саме зазначені вище накладні №03918 від 22.01.2019 року та №03926 від 22.01.2019 року, а також товарний чек від 25.01.2019 року не може бути визнаний судом належним, допустимим та достовірним з огляду на пояснення ОСОБА_4 щодо обставин їх видачі, вартості та дійсного характеру проведених робіт.

Інших доказів заподіяної матеріальної шкоди ОСОБА_3 матеріали справи не містять, як і не містять відповідних доказів сплати останньою вказаної вище суми за ремонт вікон.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Проте, всіх складових відповідальності відповідача під час розгляду справи не встановлено.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розміру заподіяної шкоди, тому, правові підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню останньої на відповідача відсутні.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги те, що хоч розмір заподіяної матеріальної шкоди належним чином не доведено, однак достеменно встановлено факт протиправної поведінки відповідача, що останньою не заперечується.

Отже, було порушено передбачене Конституцією України право позивача на недоторканість її права власності, внаслідок чого вона безумовно перенесла емоційний стрес.

При цьому суд враховує і те, що внаслідок дій відповідача було порушено звичний для позивача ритм життя та загальнопобутового ладу в зв`язку з необхідністю звертатись до правоохоронних органів, відповідних спеціалістів по заміні скла, проводити ремонтні роботи, тощо.

Крім того, суд враховує, що відповідач усвідомлюючи протиправність своїх дій та беручи на себе зобов`язання відшкодувати заподіяну позивачку шкоду цього так і не зробила.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати щодо даних правовідносин норми ст., ст. 23, 1167 ЦК України та стягнути на користь позивача компенсацію заподіяної моральної шкоди.

Враховуючи обставини завдання моральної шкоди та вину відповідача у її вчиненні, яку остання не заперечує, а також враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 3000.00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

При цьому, задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що позивачем не надано достатнього обґрунтування вимоги щодо заявленої суми позову в частині моральної шкоди у 10000 грн. та не підтверджено її відповідними доказами.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди не сплачувала то останній підлягає стягненню із відповідача на користь держави, а оскільки у задоволенні позовних вимог позивача про сплату матеріальної шкоди відмовлено то сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

На підставі викладеного і ст. ст. 11, 15, 16, 22, 1166 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 3000.00 (три тисячі) гривень.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп..

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 24 вересня 2021 року.