ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8056/21 Номер провадження 22-ц/814/2551/21Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2021 року постановлену під головуванням судді Попова М.С. (повний текст ухвали складено 11.10.2021 року) по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Магди Ірини Геннадіївни щодо зняття арешту з коштів боржника, обмеження права користування автомобілем та обмеження тимчасового виїзду за кордон,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вищезазначеною скаргою в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області про накладення арешту на грошові кошти, зняти обмеження користування автомобілями, в зв`язку з службовою необхідністю, зняти обмеження тимчасового виїзду за кордон.

В обгрунтування скарги вказував, що на виконанні у Шевченківському відділі ДВС у м.Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) знаходиться виконавче провадження №20844308 по виконанню виконавчого листа №2-584 виданого Карлівським районним судом Полтавської області від 29.06.2010 про стягнення з ОСОБА_2 ( після зміни ім`я ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів. 26.09.2018 державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області Магдою І.Г. було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунка, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику.

Зазначав, що в результаті було арештовано його рахунок на який зараховувалсь йому заробітна плата.

В зв`язку з чим, з 15.04.2021 він не може отримувати належну йому заробітну плату, яка є єдиним джерелом його існування, також не має можливості оплачувати комунальні платежі, працювати на посаді водія, виконуючи тимчасові відрядження за кордон та виплачувати борг, який має намір відшкодувати у повному розмірі.

Вважав, що винесена постанова про тимчасове обмеження його у праві керувати транспортними засобами є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він працює на посаді водія.

Також зазначав, що є необхідність у знятті накладеного на нього обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки право виїзду йому необхідне для службових відряджень.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2021 року року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Магда І.Г. при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 просив ухвалу місцевого суду в частині відмови в задоволенні скарги скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог. В іншій частині просить ухвалу місцевого суду залишити без змін.

В обгрунтування скарги вказує, що в зв`язку з накладенням арешту на рахунки він не може отримувати належну йому заробітну плату, яка є єдиним джерелом його існування, також не має можливості оплачувати комунальні платежі, працювати на посаді водія, виконуючи тимчасові відрядження за кордон та виплачувати борг, який має намір відшкодувати у повному розмірі.

Також вказує, що скасування обмеження у тимчасовому праві виїзду за кордон йому необхідне для службових відряджень.

Ухвала суду першої інстанції в частині задоволенні скарги не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилась.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги без його участі.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що заочним рішенням Карлівського районного суду від 29.06.2010 року по справі №2-584/10 з ОСОБА_2 (після зміни ім`я ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2010 року.

Також встановлено, що 26.09.2018 року, в ході примусового виконання виконавчого листа №2-584, що виданий 29.06.2010, державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області Магдою І.Г. було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунка, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику (а.с.20).

Згідно довідки від 20.04.2021 (а.с.8) ОСОБА_1 з 12.03.2021 працює на посаді водія автотранспортних засобів відділу організаційного забезпечення Управління організаційно-господарського забезпечення у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Полтавській області, отримує заробітну плату згідно зарплатного проекту на картковий рахунок у АТ «Райффайзен банк Аваль».

На підставі постанови про накладення арешту на кошти боржника від 26.09.2018 року було арештовано рахунок скаржника, який відкрито у АТ «Райффайзен банк Аваль» для зарахування йому заробітної плати в 2021 році.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник звертався до АТ «Райффайзен банк Аваль» з заявою від 08.04.2021 про надання державному виконавцю документального підтвердження, того, що рахунок у банку, який йому належить, має спеціальний режим використання призначений виключно для виплати заробітної плати (а.с.13-17). У відповіді йому було роз`яснено, що заява від клієнта не є підставою для розблокування рахунків та зняття арешту, а має бути постанова про зняття арешту від органу влади, що видав постанову про арешт на кошти (а.с.21).

Із відповіді Шевченківського відділі ДВС у м. Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 29.04.2021 року № 35342 на лист боржника вбачається, що постановою державного виконавця при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року боржнику було встановлено тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами, а також обмеження у праві тимчасового виїзду за кордон.

ОСОБА_1 було роз`яснено, що по питанню зняття арешту з коштів, які містяться на рахунку в банківській установі, він має право звернутися до суду (а.с.18-19).

Відмовляючи в задоволенні скарги місцевий суд виходив з того, що арешт на рахунки боржника не унеможливлює отримання заробітної плати, оскільки за його бажанням, він має право отримувати заробітну плату готівкою через касу банку або поштовими переказами на вказаний ним рахунок ( адресу), а тому накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України місцевий суд виходив з того, що борг по сплаті аліментів не погашений, а тому відсутні вагомі підстави для задоволення даної вимоги.

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеномустаттею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону № 1404-VIII, так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертоюстатті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четвертастатті 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати.

Вказане, узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладено у справі № 756/1927/16-ц від 03.02.2021 року.

Місцевим судом встановлено, що заочним рішенням Карлівського районного суду від 29.06.2010 року по справі №2-584/10 з ОСОБА_2 (після зміни ім`я ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2010 року.

Рішення не виконувалося тривалий час.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Магдою І.Г. від 26 вересня 2018 року накладено арешт на грошові кошти, розміщені на рахунках боржника.

При цьому, державний виконавець визначив банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на кошти боржника на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 12.03.2021 року працює на посаді водія автотранспортних засобів відділу організаційного забезпечення Управління організаційно-господарського забезпечення у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Полтавській області, отримує заробітну плату згідно зарплатного проекту на картковий рахунок у АТ «Райффайзен банк Аваль».

Згідно постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Магди І.Г. від 26 вересня 2018 року було арештовано рахунок скаржника, який відкрито у АТ «Райффайзен банк Аваль» для зарахування йому заробітної плати в 2021 році.

Із справи вбачається, що фактично ОСОБА_1 не згоден з листами ВДВС за 2021 рік з яких вбачається, що постановою державного виконавця при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №20844308 від 13 березня 2018 року боржнику було накладено арешт на грошові кошти та встановлено тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами, а також обмеження у праві тимчасового виїзду за кордон.

ОСОБА_1 було роз`яснено, що по питанню зняття арешту з коштів, які містяться на рахунку в банківській установі, він має право звернутися до суду (а.с.18-19).

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 звертався до державного виконавцяпро зняття арешту з усіх або частини його рахунків у банківській установі, оскільки в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/ або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, державний виконавець може самостійно зняти арешт (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Крім того, відсутні докази накладення застережень у вигляді тимчасового обмеження у праві тимчасового виїзду за кордон.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що порушені права ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова є правомірною, підстави для її скасування відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині вимог щодо скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника та обмеження тимчасового виїзду за кордон.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задовлення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 22.12.2021 року