Справа № 456/5202/21
Провадження № 2/456/1401/2021
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

29 грудня 2021 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Стасів О.Я.,

сторони у справі:

позивачка ОСОБА_1 ;

відповідачка 1 ОСОБА_2 ;

відповідачка 2 ОСОБА_3 ;

вимоги позивачки про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, 89, за правилами загального позовного провадження, за участі уповноваженої представниці позивачки адвокатеси Ярмощук Н.В. та за відсутності сторін у справі, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 , скориставшись канцелярією суду, 11.10.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована за вх. № 19669), в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем їх проживання у будинку АДРЕСА_1 . Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позивачкою цієї позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 908 грн., остання просить покласти на неї та залишає за собою.

Позов обґрунтовано тим, що обоє відповідачок, які приходяться позивачці внучкою та колишньою невісткою, були зареєстрованими у вказаному житловому будинку з її згоди, однак з 2019 року фактично у цьому житлі не проживають. Позивачка стверджує, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , котру у липні 2010 року успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_4 за законом. Відповідачки не є членами сім`ї позивачки, а в кінці 2019 року вони переїхали проживати в іншу місцевість, забрали свої особисті речі. Тому позивачка вказує про припинення в обох відповідачок права користування житловим приміщенням у згаданому вище будинку, так як відповідачка ОСОБА_2 вже не є членкинею її сім`ї, хоча й вона та її дочка ОСОБА_3 (внучка позивачки) були зареєстрованими там свого часу за згодою його попередньої власниці, тобто матері позивачки ОСОБА_4 , яка 18.07.2009 року поперла. Позивачка звертає увагу суду також на ту обставину, що обидві відповідачки, залишаючись зареєстрованими у належному їй на даний час будинку, однак фактично проживаючи за іншою адресою, тим самим чинять їй перешкоди, зокрема порушують її право власності щодо вказаної квартири, тобто право вільно нею користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляються знятися з реєстрації, хоча можуть зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування, а також унеможливлюють звернення позивачки за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення питання про відчуження будинку. Відтак позивачка, виходячи з положень статей 15-16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Обоє відповідачок у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до них про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не подали.

Заяви та клопотання учасників справи.

Одночасно із пред`явленням позовної заяви позивачкою також було заявлено про виклик свідків для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 27.10.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) обох відповідачок, які у цьому позові не мають статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 30.11.2021 року, 11.00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 30.11.2021 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Задоволено заяву про виклик свідків. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 29.12.2021 року о 12.00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 29.12.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення.

Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження.

У судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явилася уповноважена представниця позивачки адвокатеса Ярмощук Н.В. (ордер на ведення справи від 29.11.2021 року за № 66, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 13.10.1993 року за № 179, оригінал та належно засвідчена копія відповідно містяться у матеріалах справи), а також свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Обоє відповідачок у таке судове засідання не з`явилися, про поважні причини своєї неявки суд не повідомили.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав ОСОБА_2 й ОСОБА_3 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів.

Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 30.07.2010 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т., спадкова справа № 479/2010 рік, номер у реєстрі: 3099 (копія міститься у справі, а. с . 6), та Витягом про реєстрацію права власності, номер витягу: 26921819, сформованим КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 04.08.2010 року, номер запису про право власності: 22519407 (копія міститься у справі, а. с. 7). Таке житло позивачка успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обидві відповідачки 02.02.1996 року та 30.01.2003 року відповідно були зареєстрованими у належному позивачці на даний час вищевказаному житловому будинку з дозволу його попередньої власниці ОСОБА_4 (матері позивачки).

Судом також встановлено, що обидві відповідачки у зазначеному вище житловому будинку хоча й зареєстровані, однак з кінця 2019 року не проживають та не здійснюють оплату за надані комунальні послуги. Так, допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є односельчанами позивачки та проживають по-сусідству, надали покази, згідно з котрими обоє відповідачок у кінці 2019 року виїхали з належного позивачці житлового будинку АДРЕСА_1 у невідомому напрямку, забрали свої особисті речі, після чого туди на постійне місце проживання не поверталися, там не проживають й жодного разу їх там більше не бачили.

Отже, обоє відповідачок з кінця 2019 року за своєю добровільною згодою не проживають за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання у АДРЕСА_1 , а виїхали на постійне місце проживання в іншу місцевість, де й фактично проживають. Крім того позивачка не веде спільного господарства з обома відповідачками.

Норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення.

За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у статтях 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Оскільки обоє відповідачок, які на даний час не є членами сім`ї позивачки як власниці житлового будинку АДРЕСА_1 , відсутні у такому житлі понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживають у вказаному будинку з кінця 2019 року в силу фактичного проживання в іншому житлі в іншій місцевості, то їх право користування зазначеним житловим приміщенням у згаданому вище будинку слід вважати припиненим, а їх самих слід визнати такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

У свою чергу, припинення права користування обох відповідачок житловим приміщенням у згаданому будинку надасть можливість усунути позивачці перешкоди вільно ним користуватись та розпоряджатись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями власниці об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням та розпорядженням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останньої.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № ПН5102206 від 06.10.2021 року (оригінал наявний у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення заочного рішення на користь позивачки та її відповідної волі про покладення цих судових витрат на неї, покласти на останню, тобто залишити за позивачкою.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Строк і порядок набрання заочним рішенням суду законної сили та його оскарження.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідачки, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їм повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачок, яка подається безпосередньо до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. У свою чергу апеляційна скарга на заочне рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; громадянка України; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідачка 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянка України; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній.

Відповідачка 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; громадянка України; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній.

Дата складення судового рішення, ухваленого заочно: 29 грудня 2021 року.

Суддя В.Я. Микитин