Справа № 572/1430/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни в залі суду цивільну справу №572/1430/21 за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності по 1/5 частину кожного у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 .

В поданій позовній заяві позивачами вказано, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_11 , під час чого збудували житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який за спільною згодою було зареєстровано за чоловіком. Вказане господарство станом на 01 липня 1990 року відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був саме ОСОБА_11 . До складу колгоспного двору входили також ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_11 та ОСОБА_16 померли, відповідно, 01 липня 2006 року та 23 квітня 2013 року.

Позивачі в обґрунтування заявлених вимог зазначають, що вони не втратили право на частку у колгоспному дворі, через що, виходячи із рівності часток у вказаному майні, мають право кожний на 1/5 частину спірного будинковолодіння.

Позивачі обґрунтовують заявлені вимоги тими обставинами, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 , в зв`язку із тим, що частки в майні колгоспного двору не встановлені.

Отже, враховуючи наведене, позивачі просять визнати за ними право власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, по суті пояснили, що на даний час між ними та ОСОБА_4 існує спір щодо належності вказаного в позові майна, оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим будинком матері - ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву, якою визнала заявлені позивачами вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги визнали частково не заперечують щодо визнання права власності на 1/5 частину за ОСОБА_1 , позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнали в повному обсязі, оскільки вважають останніх такими, що не прийняли спадщину відповідно до закону.

Заяв та клопотань сторонами заявлено не було.

Спір між сторонами по справі виник з приводу спадкових прав.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Позивачі зазначають, що спірне будинковолодіння відносилось до суспільної групи колгоспний двір.

Копія технічного паспорту, виготовленого станом на 20 березня 1990 року, доводить, що по АДРЕСА_1 , дійсно розташований житловий будинок загальною площею 85,7 м2 та господарські будівлі.

Із наданої суду копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 27 березня 1990 року, встановлено, що ОСОБА_11 на праві особистої власності мав домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 . Крім цього, відповідно до вказаного доказу - ОСОБА_11 є головою колгоспного двору.

Нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, який втратив чинність 20 червня 2007 року, колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного Кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16 грудня 1993 року № 3718-XII, який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Він міг складатися і з однієї особи. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку (подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін.), особи котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували в родинних зв`язках, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами колгоспного двору.

У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (положення статей 120-126 ЦК УРСР).

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Надані суду позивачами копії довідок №1482 від 03 серпня 2020 року та № 846 від 14 травня 2020 року, виданих виконкомом Любиковицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, доводять, що станом на 01 липня 1990 року господарство по АДРЕСА_1 , відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_11 . Склад колгоспного двору : ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які проживали та були зареєстровані за вказаною адресою.

Доказів того, що вказані особи втратили право на частку у колгоспному дворі, суду надано не було.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Таким чином ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 мали право на частку у майні колгоспного двору, яка є рівною для кожного із вказаних осіб.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, сторони по справі на даний час мають право у майні, що належало до суспільної групи колгоспний двір у рівних частках, а тому частка спадкодавця ОСОБА_11 становить 1/6.

Копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03 липня 2006 року доводить, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи наведене, до правовідносин, що виникли на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 слід застосовувати норми ЦК України.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

В даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Так, відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, сформованого станом на 08 грудня 2020 року у Спадковому реєстрі міститься реєстраційний запис щодо Спадкової справи №66894156, спадкодавець ОСОБА_11 .

Позивачі 08 грудня 2020 року подали приватному нотаріусу Сарненського РНО заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 , однак, постановою нотаріуса від 08 грудня 2020 року їм було відмовлено у видачі відповідних свідоцтв, оскільки не встановлені частки у майні колгоспного двору.

Нотаріусом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є, відповідно, дружиною та дочками спадкодавця, через що відносяться до першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , відповідно до ст.1261 ЦК України, якою встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Однак, частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Із наданої суду заяви, поданої 08 грудня 2020 року нотаріусу Войцехович О.О., вбачається, що вказану заяву подано із пропуском строку, визначеногост.1270 ЦК України.

Однак, на момент смерті спадкодавця, з ним проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_15 , що доводиться довідкою №1306 від 30 листопада 2021 року, виданої Любиковицьким старостинським округом.

З огляду на наведене, саме ці особи мають право на спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_11 , тобто, по 1/2 частині від частки спадкодавця (від 1/6) житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково, а вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до задоволення не підлягають, оскільки вони є такими, що не прийняли спадщину після смерті батька відповідно до закону.

На підставі наведеного, ст.ст.328, 1218, 1220, 1222, 1235, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_18 право власності на 1/2 частку від 1/6 частки будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 (житловий будинок загальною площею 85,7 м2 та господарські будівлі) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (жительки АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (жительки АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_8 , РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 (жительки АДРЕСА_4 , зареєстрованої АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_10 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: