Справа № 347/687/20
Провадження № 2/347/23/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Борисової О.М.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Косівського районного суду в м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторських прав,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист авторських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01 грудня 2017 року позивачем було зафіксовано продаж контрафактних копій її авторських творів та їх цифрових зображень, якому відповідач присвоїв комерційну назву «Значок флаг Украины» - опубліковано на двох платформах інтернет-магазинів (далі - ресурси), що за формою, змістом та структурою відповідають визначенню Закону України «Про електронну комерцію» як «інтернет- магазин», використаний відповідачем як засіб для представлення та реалізації товару, шляхом вчинення електронного правочину, на умовах договору публічної оферти між відповідачем та надавачем послуг проміжного характеру в сфері інформаційно- телекомунікаційних систем ТОВ «ЮАПРОМ» та підпорядкованим йому ресурсом https://bigl.ua. Реалізація контрафактних примірників твору вчинялась шляхом електронної торгівлі, виходячи з таких типових ознак організації роботи інтернет-платформи як: «Рубрики та розділи», «Каталогізований перелік товарів», «Описання та характеристики товарних одиниць», «Інструментарій для оформлення замовлень онлайн», «Корзина покупок», «Оплата», «Доставка», «Умови повернення товару», «Обсяги та масштаби продажів», «Доставка по регіонах», «інформація про продавця», «опції оптової та роздрібної торгівлі», «ціни» тощо.

На ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_1, на платформі « Prom.ua », за обліковим записом, закріпленим за особою відповідача, під назвою « Интернет -магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», за унікальною веб-адресою товарної позиції: ІНФОРМАЦІЯ_4, під колонтитулом: « Значок флаг Украины: продажа, цена в Ивано-Франковской области, сувенирные значки, награды », запропоновано до продажу товарну позицію під назвою « Значок флаг Украины ». Заявлена ціна: 10.00, при наявності пропозиції оптового придбання товару. Відповідач надає про себе наступні контактні дані: НОМЕР_1 - ОСОБА_2 , НОМЕР_2 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1.

На ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_6, на платформі на « Bigl.ua », за ідентичним обліковим записом «ІНФОРМАЦІЯ_1», закріпленим за особою відповідача, за унікальною веб-адресою товарної позиції: ІНФОРМАЦІЯ_5 під колонтитулом: «Значок Флаг Украины - в Категории «Сувенирные Значки, Награды» на Bigl.ua»», запропоновано до продажу товарну позицію під назвою «Значок флаг Украины Код товара: 063», Заявлена ціна: 10.00. Контактні дані відповідача - ідентичні, наведеним вище.

На ресурсі 2 розміщено гіперпосилання на ресурс 1, що сприяє множенню результату комерційного наміру.

На фотографічне зображення твору, розміщене на обох ресурсах, нанесено вебадресу: « suvenirykarpat . com . ua », що також відображає комерційну назву магазину та закріплює за ним авторство. Географія продажів є масштабною, а саме: 50 регіонів України.

Розміщена відповідачем фотографія твору передає викривлене зображення, що дискредитує автора та вишколену нею графічну форму.

Продаж контрафактних копій творів триває і на час звернення позивача до суду.

Назва, дана товарним позиціям - є далекими від змісту та наповнення авторського твору, а також - вказують на некомпетентність продавця в галузі символіки та атрибутики, що зводить нанівець творчий авторський задум та негативно впливає на репутацію всієї збірки та автора.

01.12.2017 року на обох ресурсах позивачем були оформлені замовлення в порядку, запропонованому автоматичною системою роботи інтернет-магазинів.

Підтвердженням надання покупцем згоди на умови оферти (адепту) є надіслання повідомлення щодо замовлення на зазначену покупцем електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлення типового змісту:

З ресурсу № 1 ІНФОРМАЦІЯ_1/ та скриньки: < ІНФОРМАЦІЯ_2 > надіслано наступне: «Спасибо за ваш заказ у компании «Интернет-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»». В ближайшее время менеджер компании свяжется с вами для уточнения всех вопросов. Заказ № 41424619: Значок флаг Украины Наличие В налички, Количество 1 шт., Цена за единицу 10 грн. Контакты компании: Контактное лицо: ОСОБА_2, Телефон: НОМЕР_1 ОСОБА_2 ; Интернет-магазин «СУВЕНИРЫ КА...1 грудня 2017, 03:26, Спасибо за ваш заказ у «Интернет-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»»! НОМЕР_2 ОСОБА_5, Email: ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, Сайт компании: ІНФОРМАЦІЯ_1/».

З ресурсу № 2, направлено повідомлення продавця: «Здравствуйте, ОСОБА_4! Ваш заказ принят компанией «Интернет-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»». Если с вами не связались и у вас есть вопросы по заказу, пожалуйста, напишите менеджеру компании или позвоните ему: Контактное лицо ОСОБА_2, Телефон НОМЕР_1 ОСОБА_2 - НОМЕР_2 - ОСОБА_5, Email ІНФОРМАЦІЯ_1. Напоминаем, ваш заказ №41424601: Значок флаг Украины, Количество 1 шт., Цена за единицу 10 грн., Общая стоимость 10 грн.».

04.12.2017 року на електронну адресу покупця контактна особа ОСОБА_5 направила обрахунок загальної вартості замовлення на суму сто шістдесят грн. з розміщенням в тілі листа гіперпосилання на веб-адресу ресурсу: ІНФОРМАЦІЯ_1, вказала ім`я отримувача коштів: « ОСОБА_2 » та номер картки банку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 ОСОБА_2

Згідно платіжної квитанції за вказаним номером, сформованої позивачем в своєму електронному кабінеті клієнта банку, ім`я отримувача коштів та дані про володільця такої картки в повідомленні від 04.12.2017 від ОСОБА_5 - співпали.

Твори позивача у графічній формі створювалися правовласницею в період з 2003 по 2010 роки. В матеріальній формі, як вироби утилітарного призначення - їх було введено в цивільний оборот з 2010 року як в Інтернеті, так і у звичний спосіб продажу.

Доказом закріплення авторства є опублікування знаку «копірайт», відомостей про автора та контактні дані у порядку, встановленому ст.11 Закону № 3792-XII (3792-12). Мета Творчої Майстерні «Український ренесанс» - спрямована на відродження молодим поколінням кращих традицій образотворчого та друкарського мистецтва України, що передбачало тривалу та послідовну працю. Тому опублікування правовласницею збірного твору та його окремих частин відбувалося з дотриманням концептуальної цілісності Колекції за первинним задумом автора.

Відповідач, усвідомлюючи, що в кожного твору є творець та маючи у відритому доступі безперешкодний доступ до твору, знав про існування автора твору, або не міг не знати, але не зв`язався з правовласником чи його представником для узгодження питань стосовно умов використання об`єктів інтелектуальної власності.

Закріплення авторства позивача та її творчого внеску в створення творів містять, зокрема: масові публікації та дистрибуції від 2010 року; Свідоцтво авторське право НОМЕР_3 від 17.12.2010, Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_5 від 29.12.2014 року; експертний висновок судового експерта ОСОБА_7 №31-01 від 12.04.2019 року.

Твори № 1, 2 - є об`єктами авторського права згідно висновку судового експерта ОСОБА_7. № 31-01 за результатами судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності:

Твір №1 - твір утилітарного призначення, значок нагрудний «Прапорець блакитно-жовтий»,- «Значок: Прапор малий, 0.8х1.2 см латунь, травлення, емаль, позолота (585 проба) нікелювання, хромування або покриття силіконовим композитом»має мініатюрний розмір 8х12 мм, хвилеподібну верхню та нижню сторони, золотисте обрамленням по контуру, а також золотисту хвилеподібну лінію поділу кольорів, випуклу поверхню, що утворюється завдяки оптичному ефекту покривних матеріалів. Гармонійне поєднання таких складових елементів, з урахуванням співвідношення пропорцій частин та кольору, як: - мініатюрний розмір; - золотисте обрамленням по контуру, а також золотиста хвилеподібна лінія поділу кольорів; - випукла поверхня, що утворюється завдяки оптичному ефекту покривних матеріалів; у сукупності є нюансом виробу, його оригінальною творчою складовою.

Твір № 2 - художній твір образотворчого мистецтва «Збірка творів « Сучасний український значок », в Експертному Висновку зазначено наступне: «Окремі складові частини збірки творів під назвою « Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок» та власні назви деяких з них, є об`єктами авторського права (авторства ОСОБА_1 ), які можуть використовуватись самостійно. Твір під назвою « Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки « Сучасний український значок » (коротка назва: « Сучасний український значок ») є оригінальним та таким, що створений творчою працею автора ОСОБА_1 ».

Опис творів в Додатку до зазначеного висновку твори вказує на те, що твори існують як в графічній формі (рисунок), так у матеріальній формі (прикраса, аксесуар чи значок, як виріб утилітарного призначення).

Виходячи з наведеного - відповідач одночасно використав графічну та матеріальну форми втілення твору № 1.

Відповідач одночасно протиправно розпоряджався Твором № 1 «значок нагрудний «Прапорець блакитно-жовтий»як самостійним твором, так і як частиною збірного твору № 2 «Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки « Сучасний український значок », що підлягає правовому захисту як окрема самостійна частина збірного твору.

Сукупний контент електронних примірників файлів, що відображають зміст веб-сторінок відповідача доводить те, що ним продавалися примірники творів, створених позивачем для власних творчих та комерційних потреб, введених нею в цивільний оборот, що призвело до позадоговірного порушення прав позивача.

Наслідком неправомірного використання і відтворення відповідачем творів є порушення наступних майнових та немайнових прав ОСОБА_1 :

-виключне право на використання твору в тому числі - для визначених потреб Творчого проекту «Український Ренесанс», оскільки Збірка «Український Ренесанс» як твір в цілому, та усі твори як окремі її частини - за творчим задумом передбачає інший спосіб презентації та оприлюднення;

-на недоторканість твору;

-на визнання творцем у творах позивача;

-на використання об`єкта права інтелектуальної власності;

-правовласника на самостійне розпорядження автором правом інтелектуальної власності;

-виключне право автора на дозвіл чи заборону використання свого твору іншими особами, що призвело до перешкоджання у можливості вільно розпоряджатися своїми творами в будь-який час, спосіб і локації, зокрема на публічну демонстрацію;

-встановлення ексклюзивних умов оприлюднення;

-визначення особою правовласника повторного оприлюднення творів; переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів;

-подання творів до загального відома публіки таким чином, що автор може здійснити доступ до твору з будь-якого місця і у будь-який час за власним рішенням;

-зазначати чи не зазначати, дозволяти зазначати чи не дозволяти зазначати своє ім`я (псевдонім) при використанні об`єкта права інтелектуальної власності.

Протиправні дії відповідача виявились у наступному:

-твори включено в електронні бази даних веб-сайтів;

-твори відтворено шляхом запису для тимчасового або постійного зберігання в цифровій формі на веб-сайтах;

-твори опубліковано та доведено до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до твору з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

-одночасне використання відповідачем як фотографічних зображень, так і контрафактних копій творів для матеріального вжитку;

-вибіркове використання контрафактних копій Творів як окремих складових збірного твору, вирваних з контексту, що порушує єдність та цілісність збірки, як соціального проекту всупереч первинного задуму автора;

-неналежне ставлення до створення фотографічних зображень примірників творів, невідповідність присвоєних назв кожного твору та контекст їх розміщення без узгодження з автором, що шкодить діловій репутації автора та творчої цілісності Збірки;

-ім`я автора твору та джерело його походження - не зазначено;

-комерційні наміри отримання прибутку без відрахування винагороди автору;

-недозволене виробництво примірників є контрафактним;

-примірники творів поширено шляхом продажу;

- обсяг продажів контрафактних творів збільшено за рахунок застосування гіперпосиланнь.

У зв`язку із чим позивач вимагає стягнення з відповідача компенсації за вчинення ним дій, які визнаються порушенням її авторського права і суміжних прав у сумі 188920 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому повністю не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що автентичність реалізованого відповідачем значка значку « Прапор малий » Збірки позивача не встановлена. Крім того, саме значок, а не його фото є об`єктом інтелектуальної власності; на зразку, який був відправлений позивачу, відсутня золотиста хвилеподібна лінія поділу кольорів, не зазначається щодо виступу древка за контури прапорця; фотографія із зображенням значків розміщено на загальних ресурсах «GOOGLE», що свідчить про доступність та відкритість даного формату усім користувачам ресурсу, згідно умов використання якого - у випадку виявлення використання творів правовласник повинен звернутись зі скаргою за встановленою веб-формою до керівництва для врегулювання використання мережі. Аналогічні правила для інших веб-ресурсів. Доказів таких звернень позивач не надала. Реалізований відповідачем значок має дві хвилі і дві впадини і його ідентичність зі значком позивача не встановлена.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала, посилаючись на те, що розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є їх відтворенням у розумінні статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», і тому на таке розміщення творів поширюється дія статті 15 цього Закону. Якщо у зв`язку з таким розміщенням порушуються майнові права суб`єкта авторського права, визначені статтею 15 названого Закону, то це дає підстави для судового захисту авторського. Окрім зазначеного, запис твору чи об`єкта суміжних прав у пам`ять комп`ютера є використанням, якщо з ініціативи особи, яка здійснює запис, необмежене коло осіб одержує доступ до цього об`єкта авторських чи суміжних прав. Якщо при цьому порушуються вимоги Закону України «Про авторське право і суміжні права», то створені чи одержані в результаті такого використання примірники творів є контрафактними. Зауважила, що відповідачем не надано доказів того, що нею пропущено строк позовної давності. У рішенні Конституційного Суду України № 6рп-2011 від 16.06.2011 року констатовано, що в Україні немає закону, який регулює порядок використання державних символів, а лише наведено перелік державних символів. Відповідач не заперечував в судовому засіданні авторства позивача на Збірку. Експерт надав висновок щодо авторства позивача усієї Збірки. Чинним законодавством закріплено права автора на збірки, збірники. Доказів авторства Збірки інших осіб не надано. Сам факт опублікування оголошення не покладає обов`язку користувачів веб-ресурсами дізнатись про це оголошення. Порушення було зафіксовано легальним способом - шляхом відеопротоколу та роздруківок із відповідних інтернет-сайтів. Немає значення - хто здійснює таку фіксацію. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого господарського суду експерт дав відповідь щодо авторства і для з`ясування обставин порушення її авторства не потрібні спеціальні знання. Позов подано 10.04.2020 року, тому строк позовної давності слід застосовувати той, що передбачений Законом, який діяв на час фіксації порушення і подальша зміна Закону не має значення. Докази щодо порушень відповідачем не спростовані, позивачем обрано належний спосіб захисту авторського права, зважаючи, що на тлі авторського твору було розміщено оголошення на торгівельних майданчиках в мережі Інтернет. Рішення Верховного Суду України в інших справах не має відношення до цієї справи. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем не надано доказів про те, що малюнок прапорця, використаний відповідачем відповідає твору, авторські права на який належать позивачу ОСОБА_1 . Висновком експерта ОСОБА_7 за результатами експертизи об`єктів інтелектуальної власності не встановлено тотожності малюнку відтвореного на веб-сайті відповідача творам, які є складовими збірки позивача. Експерт не досліджував зображення, розміщені на спірних інтернет-ресурсах, а лише констатував авторство збірки позивача; у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 повідомив про можливість такого дослідження, але ОСОБА_1 не заявила клопотання про таку експертизу, натомість - заперечувала її проведення за клопотанням відповідача. Крім того, позивач не надала суду сам значок, який ніби то придбала у відповідача. Рішенням Конституційного Суду України чітко визначено символи держави Україна: прапор, герб, малий герб та неможливість використання авторства державних символів, тобто ОСОБА_1 не може бути автором символу «прапор України», не може бути автором окремих державних символів, а лише є автором її Збірки як колекції творів. Візуально спостерігаються відмінності між значками, наявними у Збірці позивача, та тим зображенням, що наявне на спірних веб-ресурсах. Позивач не вживала заходів з 2017 року про усунення порушення. Чинним законодавством не передбачено такого способу захисту авторських прав як визнання протиправними дій.

Просив застосувати строк позовної давності, оскільки фотозображення розміщено на веб-сайті у 2015 році, а позивач мала можливість виявити порушення раніше, так як вона моні торила оголошення на вказаних інтернет-ресурсах з грудня 2016 року по лютий 2017 року, зокрема, що встановлено рішеннями судів за її позовами про захист авторських прав до інших відповідачів, а доказів того, що ОСОБА_1 дізналася про спірні оголошення лише у 2017 році позивачем не надано, позивач фіксувала факт «порушення» відеокамерою, що є підтвердженням міркування про те, що вона готувалася до фіксації, а не до виявлення порушення, у зв`язку з чим строк позовної давності пропущено позивачем. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та застосувати позовну давність.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові та електронні докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:

Посилання сторони відповідача на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, зважаючи на те, що ОСОБА_1 моніторить різні Інтернет-ресурси значно раніше, ніж було нею виявлено та зафіксовано порушення її авторських прав у цій справі, не може слугувати підставою для застосування позовної давності та ґрунтуватись на припущеннях за відсутності належних та допустимих доказів факту пропуску строку звернення до суду із даним позовом, обов`язок чого покладається на сторону, яка заявляє про пропуск такого строку позивачем.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачем було зафіксовано продаж «контрафактних копій» її авторських творів та їх цифрових зображень 01.12.2017 року. Доказів, на підставі яких суд може дійти висновку про те, що позивачу стало відомо про «порушення» її авторських прав раніше - сторонами не надано.

Щодо твердження сторони відповідача щодо незвернення позивача до адміністрації відповідного інтернет-ресурсу та відповідача для припинення виявленого порушення - суд зазначає, що таке звернення передбачене чинним законодавством як право автора, а не його обов`язок.

Положеннями ст. 4 ЦК України регламентовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом «г» ст. 10 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що не є об`єктом авторського права державні символи України, державні нагороди; символи і знаки органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань; символіка територіальних громад; символи та знаки підприємств, установ та організацій.

Отже, позивачу не може належати виключне авторське право на використання державних символів України, які увійшли в її Збірку.

Sui generis - латинський вираз, що означає унікальність правової конструкції (акту, закону, статусу і т.д.), яка, попри наявну схожість з іншими подібними конструкціями в цілому не має прецедентів.

Однак Позивачем жодним чином не обґрунтовано саме унікальність твору, а також те, що зображені на ілюстраціях предмети не просто схожі на твори, на які розповсюджуються її авторські права, а є ідентичними. Крім того, у тексті позову ОСОБА_1 зазначає про «викривлене зображення» її Твору, «назва, дана товарним позиціям - є далекими від змісту та наповнення авторського твору», що «негативно впливає на репутацію всієї збірки та автора», тобто - фактично позивач сама констатує невідповідність використаного відповідачем зображення тому зображенню, яке міститься в її Збірці. В той же час - риторичним стає питання щодо негативного впливу такого використання зображення (відмінного ззовні та за змістом від об`єкта порівняння) на репутацію Збірки та її автора.

Крім того, позивач стверджує, що вибіркове використання відповідачем контрафактних копій творів як окремих складових збірного твору, вирваних з контексту, порушує єдність та цілісність Збірки всупереч первинному задуму автора, чим ОСОБА_1 підкреслює своє авторство саме на Збірку творів.

ОСОБА_1 у позові зазначила, що відповідач, «маючи у відритому доступі безперешкодний доступ до твору», «знав про існування автора твору, або не міг не знати», але не зв`язався з правовласником чи його представником для узгодження питань стосовно умов використання об`єктів інтелектуальної власності. При цьому, вказує, що «закріплення авторства позивача та її творчого внеску в створення творів» містять, зокрема: «масові публікації та дистрибуції від 2010 року; Свідоцтво авторське право НОМЕР_3 від 17.12.2010, Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_5 від 29.12.2014 року; експертний висновок судового експерта ОСОБА_7 №31-01 від 12.04.2019 року».

Разом з тим, підтверджуючи наявність безперешкодного доступу до спірного Твору , позивачем не доведено, що відповідач не міг не знати про авторство ОСОБА_1 саме на використане ним зображення та/або на те, що міститься у її Збірці (приміром - що на певному зображенні була відповідна позначка, яка свідчила про авторство позивача на це зображення тощо), тим паче - підтвердженням усвідомлення авторства позивача на зображення, використане відповідачем у 2015 році, не може бути висновок експерта від 2019 року.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має авторське право на «Збірку творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок», що підтверджує копією Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_5 від 29.12.2014, а також збірку фото та творів фото живопису «Український Ренесанс», що підтверджує копією свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 17.12.2010 року (Том 1, а.с.49,50).

За змістом Висновку експерта № 31-01 від 12.04. 2019 року за результатами судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, судового експерта Петренка Сергія Анатолійовича - «Твір під назвою «Збірка творів « Концептуальна колекція декоративних на грудних металевих значків та прикрас з елементам и української символік и «Сучасний український значок» є оригінальним та таким, що створений творчою працею автора ОСОБА_1 ; окремі складові частини збірки творів під назвою « Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементам и української символіки « Сучасний український значок » та власні назви деяких з них, є об`єктами авторського права які можуть використовуватись самостійно, а саме: значки частини 1: «Прапорець блакитно-жовтий»; значки частини 2: « Прапор двоколірний з Тризубом »; « Прапор Патріотичний (УПА) двоколірний, з Тризубом » (2 Варіанти); « Анархія-А, рок-н-рольна »; « Анархія - за ОСОБА_1 Андріївський Череп на чорному тлі »; «Стилізований хвилястий прапор блакитного кольору із золотавим гребінцем «Тамгою»; «Великобританія»; «Вірменія»; «Грузія»; «ЄС»; «Ізраїль»; «Індія»; «Іспанія», «Італія»; «Казахстан»; «Канада»; «Китай»; «Нідерланди»; « Німеччина »; «Польща»; «Росія»;»США»; «Туреччина»; «Фінляндія»; «Чехія»; «Швеція»; «Японія»; Значок Частина 3: « Тризуб золотий на Синьому Щиті, під оптичною лінзою »; Значок Частина 4: «Серце Українця» (2 варіанти); «Серце Патріота»; « Варіанти схематичного зображення сердець із малюнком вписаного жовтого серця на блакитному тлі » та значків (чотири варіанти); Частина 5: Кулон, підвіска, сережки: блакитно-жовтий; Кулон, підвіска, сережки: синьо-золотий; Кулон «Малиново-чорний».

Вказана Збірка є складеним твором. Авторське право упорядника не поширюється на матеріали, з яких складається твір, тобто будь-яка особа має право використовувати їх на свій розсуд. Охороняється структура розташування матеріалів, їх оригінальний підбір і систематизація. Тому порушенням авторських прав укладача буде запозичення оригінальної структури твору, навіть якщо при цьому самі матеріали, з яких складається твір, були істотно змінені.

Позивач стверджує про зафіксовані факти недозволеного використання відповідачем примірників авторських творів позивача, що увійшли до вказаної вище Збірки «прапорця блакитно-жовтого» шляхом опублікування повідомлень про виготовлення та пропозицій продажу в якості товару на трьох Інтернет-ресурсах , що призвело до порушення майнових та немайнових прав позивача.

При цьому позивачем не надано доказу ідентичності використаного відповідачем зображення значка блакитно-жовтого прапорця наявному у Збірці позивача, тому твердження позивача про порушення її авторського права при використанні вказаного зображення безпідставне.

Відповідно до положень ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

За змістом ст. 435 та ч.1 ст.437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: первинним суб`єктом авторського права є автор твору; авторське право виникає з моменту створення твору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 ЦК України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 441 ЦК України використання твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо.

Статтею 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» регламентовано право автора вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами.

Тобто, предметом доказування у цій справі є саме протиправне використання твору, авторське право на який належить позивачу.

Згідно із ст.32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.

Підставою для судового захисту відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 Закону.

Відповідно до вимог ст. 52 вказаного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотримання передбачених договором умов використання творів, суб`єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

Згідно п. 12 та п.42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Позивач стверджує про порушення її авторського права шляхом позадоговірного використання об`єктів авторського права ОСОБА_1 «Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементам и української символіки « Сучасний український значок » та її окремих частин на Інтернет-ресурсах ІНФОРМАЦІЯ_1, на платформі « Prom.ua » та ІНФОРМАЦІЯ_6, на платформі на « Bigl.ua » та продажу контрафактного твору.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що примірники товару, які були розміщені на зазначених Інтернет- ресурсах, а також - придбані нею у відповідача - є такими, що порушують її авторське право, а наданий позивачем висновок експерта не констатує авторство ОСОБА_1 на прапор блакитно-жовтий та ідентичність частини Збірки «Прапорець блакитно-жовтий» використаному відповідачем зображенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 54 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, як безпідставного та необґрунтованого.

У зв`язку із відмовою у позові, на підставі ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати позивача за нею.

Керуючись ст.ст.20, 54 Конституції України, ст.ст.1, 8, 10, 11, 14, 15, 19, 32, 33, 50, 52 Закону України від 23.12.1993 року № 3792-XII Про авторське право і суміжні права; ст.ст. 432, 433, 435, 437, 440, 441 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263- 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.С.Драч

Повний текст судового рішення складено 20.12.2021 року.