Справа № 137/597/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" вересня 2021 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голота О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про зобов`язання виділити земельну ділянку частку (пай) в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області звернулася з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про зобов`язання виділити земельну ділянку частку (пай) в натурі, в якому зазначає, що з 1994 року вона була прийнята в члени КСП "Прогрес" с. Трибухи Літинського району Вінницької обалсті, працювала на посаді тваринника до 12 жовтня 1998 року. За таких підстав, вона не тільки рахувалась як новоприйнятий член КСП "Прогрес", а перебувала з даним господарством у трудових відносинах.

Позов мотивує тим, що 13 лютого 1996 року рішенням упоноважених зборів сільськогосподарського підприємства КСП "Прогрес" "Про затвердження списків громадян-членів КСП "Прогрес", які мають право на земельну частку (пай), її як члена КСП не було включено до даного списку, що підтверджується випискою з трудового архіву.

Вона зверталась до Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області з приводу роз`яснення права на отримання паю, її надано письмову пораду звернутися за захистом своїх прав до суду, оскільки у списку громадян-члені КСП "Прогрес", яким було видано державні акти на право власності на землю прізвище ОСОБА_1 відсутнє.

Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить позов задовольнити і зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області виділити її земельну ділянку у розмірі 1,75 умовних кадастрових гектарах, середньої земельної ділянки (паю) бувшого КСП "Прогрес" із земель державної власності на території Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

22.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому зазначають, що відповідно до заявлених позовних вимог ОСОБА_1 повідомляють наступне.

Як вбачається з тексту позовної заяви та додатків до неї ОСОБА_1 прийнято в члени КСП "Прогрес" у 1994 році. Рішення уповноважених зборів КСП "Прогрес" від 13.02.1996 року.

Тому, вважають, що позивач могла і мала дізнатись про можливість порушення її права претендувати на земельну частку (пай) з 1994 та 1996 року відповідно.

Враховуючи викладене, Головне управління вважає причини пропущення строку позовної давності позивачем неповажними.

Крім того, зазначають, що позивач вважає себе членом КСП "Прогрес", а тому виділення земельної частки (паю) здійснювалось із земель колективної власності, а не із земель державної власності. А тому розпорядником таких земель є відповідна сільська рада, а не Головне управління Держгеодадастру.

Враховуючи вищевикладене, просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання виділити земельну ділянку частку (пай) в натурі, повністю. Розгляд справи просять проводити без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги з підстав зазначених в позові підтримала повністю і спросить їх задовольнити. Суду пояснила, що вона з 1994 року по 1998 рік працювала в КСП "Прогрес", однак з невідомих її причин, її не включили до списку, які осіб, які мають право на земельну частку (пай). Вважає, що її право порушене, тому просить виділити її земельну частку (пай) в натурі.

Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (яка є правонаступником Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області) Ткачук І.Г. в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач пропустила строк звернення до суду з вказаним позовом, так як розпаювання земель відбулось що більше 20 років тому і позивач до цього часу не приймала ніяких мір щодо виділення її земельної ділянки. Представник відповідача Головного управління держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, надіслали до суду відзив на позовну заяву, в якій просять проводити розгляд справи без участі представника. В задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити повністю.

Представник відповідача Літинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надали суду листа про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Архівної довідки Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області за №01-19/886 від 26.11.2019 р. (а.с.9) у документах колгоспу "Прогрес" с. Трибухи за 1994-1998 роки значить ОСОБА_1 , де вказано, що її трудовий стаж становив: 1994 - 9 відпрацьованих людиноднів, 1995 - 0, 1996 - 72 відпрацьованих людиноднів, 1997 - 62 відпрацьованих людиноднів, 1998 - 49 відпрацьованих людиноднів иа нарахована відповідна заробітна плата.

Відповідно рішення упоноважених зборів сільськогосподарського підприємства КСП "Прогрес" "Про затвердження списків громадян-членів КСП "Прогрес" від 13 лютого 1996 року (а.с.10-11) зазначено осіб, які мають право на земельну частку (пай), прізвище ОСОБА_1 як члена КСП до даного списку не включено.

Відповідно до довідки Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області за №178 від 25.02.2020 р. (а.с.12) в списку осіб, які мають право на майновий пай СТОВ "Прогрес" с. Трибухи Літинського району, затверджений протоколом №3 від 17.04.2001 року зборів пайовиків, ОСОБА_1 не числиться.

Відповідно до Архівної довідки Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області за № 01-19/887 від 26.11.2019 р. (а.с13) в 1988 році від колгоспу ім. Леніна с. Івча від`єднано бригадне село Трибухи і створено колгосп "Прогрес" (протокол від 19 січня 1988 року №1).

В 1993 році колгосп "Прогрес" було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство КСП "Прогрес" (протокол зборів уповноважених від 18 лютого 1993 р.).

За рішенням загальних зборів уповноважених від 16 лютого 2000 року на базі КСП було утворено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (СТОВ) "Прогрес".

СТОВ "Прогрес" в 2003 році припинило свою діяльність, документи по особовому складу передані на зберігання в архів.

Відповідно до архівної довідки Літинської районної адміністрації за №01-23/284 від 03.03.2020 р. (а.с.14) у протоколі зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Прогрес" с. Трибухи від 13 лютого 1996 року прийнято рішення "Про затвердження списків громадян-членів КСП "Прогрес", які мають право на земельний пай. ОСОБА_1 у даному списку відсутня.

Відповідно до архівної довідки Літинської районної адміністрації за №01-23/664 від 11.08.2020 р. (а.с.54) встановлено, що відповідно до протоколу зборів уповноважених та засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) Прогрес с. Трибухи за 1994 рік значиться запис в рішенні про прийняття в члени КСП Прогрес ОСОБА_1 . У протоколі зборів уповноважених та засідання правління колективного сількогосподарського підприємства (КСП) Прогрес с. Трибухи за 1998 рік значиться запис про звільнення з роботи та члена КСП Прогрес с. Трибухи, ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у КСП "Прогрес" у 1996 році проводилось розпаювання земель колективної власності. Цим указом передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Згідно роз`яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

З Указу Президента № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вбачається, що право на земельну частку (пай) мають не просто особи, які перебували у трудових відносинах з відповідним колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським акціонерним товариством та пенсіонери, що там працювали, обов`язковою умовою є саме членство у них. Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК та Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. право на земельний пай особа набуває за наявності усіх трьох умов (перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акту), суд перевіряє саме ці обставини і, залежно від установленого, вирішує питання про обґрунтованість позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю за наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно в період часу з 1994 року по 1998 рік дійсно перебувала у трудових відносинах з КСП "Прогрес" і була членом КСП.

Проте, позивач ОСОБА_1 не вчиняла ніяких дій, направлених на отримання державного акта на право колективної власності на земельну ділянку, додатково не зверталася для включення її в списки, не надала суду доказів неправомірності невключення її до списку на право колективної власності на землю та таких вимог, відповідно до ст.13 ЦПК України позивач не заявляла, а тому суд вважає, що право на земельну частку (пай), відповідно до порядку встановленого законом, позивач не набула.

Верховний Суд України в узагальненні «Практики розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року звертає увагу на те, що право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акта на право колективної власності на землю. Цей процес відбувався в основному у 1994-1997 рр., тобто понад п`ять років тому, у зв`язку з чим необхідно з`ясовувати, чи дотримуються позивачі строків позовної давності (статті 71, 80 ЦК (1540-06). У постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року по справі №6-152цс14 визначено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. У правовій позиції Верховного Суду України викладеній за результатами розгляду справи №6-2469цс16 від 16.11.2016 року, зазначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином судом встановлено те, що позивач ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду лише 02.06.2020 року та пропустила строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного прав та інтересу.

Згідно ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, суд не залишає поза увагою акцентування відповідача Головного управління держгеокадастру у Вінницькій області та представника Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про застосування строків позовної давності. Таким чином, оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази, суд вважає, що вимоги позивача про зобов`язання виділити її земельну частку (пай) в натурі є безпідставними, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи зазначене, хоча позивач ОСОБА_1 і мала право на земельну частку (пай) як член КСП, проте пропустила строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому у зв`язку зі спливом позовної давності в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 48, 76, 81, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст.16, 81,89 256. 257, 261 ЦК України, Указом Президента № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» , Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про зобов`язання виділити земельну ділянку частку (пай) в натурі, відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.