УХВАЛА

17 грудня 2021 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Галінська В.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс», третя особа АТ «Укртранснафта» про стягнення заробітної плати і вихідної допомоги при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс», третя особа АТ «Укртранснафта» про стягнення заробітної плати і вихідної допомоги при звільненні.

15 грудня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти (розрахункові рахунки) Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс».

В обгрунтування заяви вказує, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з предявленням позову або після відкриття провадження у справі.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 153 ЦПК України). Підстави для виклику сторін для розгляду заяви про забезпечення позову відсутні.

Як вбачається з позову, предметом спору є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати станом на 09 липня 2021 року, включаючи виплати, які належать їй при розрахунку при звільненні, а також вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №752/6255/18 та постанові Верховного суду від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В свою чергу вимоги заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову в даній справі не містять обґрунтованої необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову що зазначено у заяві, не зазначено визначених рахунків, які відкриті в банківських установах та на які можливе накладення арешту (без спеціального режиму використання) з врахуванням вимог частини четвертої статті 150 ЦПК України, не зазначено обставин, які підтверджують те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не додано доказів щодо намірів відповідача розпорядитися грошовими коштами, не зазначено чи заходи забезпечення позову будуть співмірними із заявленими позовними вимогами. Крім того, на рахунках відповідача ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» можуть перебувати цільові кошти (заробітна плата, допомога по соціальному страхуванню, допомога благодійних організацій), тобто, кошти на які законодавцем заборонено накладати арешт. У даному випадку вжиття судом запропонованого заходу забезпечення позову зумовить втручання у господарську діяльність юридичної особи.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

За вказаних обставин суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року, суд ,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс», третя особа АТ «Укртранснафта» про стягнення заробітної плати і вихідної допомоги при звільненні - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -