Справа № 368/1279/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2021 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого - судді Закаблук О.В.

При секретарі - Балацька В.В.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області заяву про відстрочення виконання судового рішення, яка подана представником відповідача ОСОБА_1 , - адвокатом Ігнатенком В.М. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про виділ частки із спільного домоволодіння, суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.10.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про виділ частки із спільного домоволодіння, (Том № 1, а.с., 2 6), в прохальній частині якого позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження по даній справі та винести відповідну ухвалу.

2. Виділити в окреме домоволодіння жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передавши позивачу 36/100 та відповідачу 64/100, визнавши за ними право власності на відокремлені частини жилого будинку, що відповідають розміру часток кожного із них в спільному майні.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

Так, відповідно до умов Договору дарування частини домоволодіння 12.12.2007 року ОСОБА_1 подарувала Позивачу 36/100 частин домоволодіння, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 .

Рішенням № 90 XXX сесії V скликання Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 травня 2009 року на підставі заяви ОСОБА_3 від 20 травня 2009 року про надання у спільну «суміжну» власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та Позивачу в особі ОСОБА_2 було передано безкоштовно у спільну сумісну власність зазначену земельну ділянку.

Як вбачається зі змісту ст. 120 Земельного кодексу України (далі- ЗК України) до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.

Таким чином, земельна ділянка та жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належать Позивачу та Відповідачу на праві спільної власності з визначення часток кожного із співвласника, тобто на праві спільної часткової власності.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Таким чином, з моменту набуття Позивачем та Відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На відміну від вказаного вище положення акту цивільного законодавства, яке надає право співвласнику майна здійснювати його поділ у натурі, ст. 88 ЗК України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інші співвласники перешкоджають йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Такі висновки Позивача грунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач та Відповідачі неодноразово намагалися дійти згоди щодо поділу в натурі земельної ділянки та розташованих на ній жилого будинку. Однак, станом на дату подання цієї позовної заяви Відповідач не вжила жодних заходів щодо укладення зазначеного договору.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, Позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу жилого будинку та виділу домоволодіння в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири, що звичайно повинно бути з`ясовано шляхом призначення відповідної будівельно-технічної експертизи, оскільки такі обставини потребують спеціальних знань у даній галузі.

Отже, жилий будинок АДРЕСА_1 ., необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину жилого будинку, яка б відповідала розміру їх часток у праві спільної часткової власності.

В тому випадку, якщо відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників поділити у натурі жилий будинок є не можливим, але при цьому виділ технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, поділ може бути здійснений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відповідно до положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 13 Конституції України гарантується рівність суб`єктів права власності перед законом та забпечення державою захисту прав усіх суб`єктів права власності.

При цьому статтею 1 Конституції України зазначається, що Україна є правовою державою.

Рішенням Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено в п. 4, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Звертаючись з позовною заявою про виділ частки будинку в окреме домоволодіння до Кагарлицького районного суду позивач має на меті захистити своє право власності на майно, яке станом на сьогоднішній день знаходиться у спільній частковій власності з Відповідачем.

10.10.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1279/19, провадження № 2/368/631/19, (Том № 1, а.с., 22).

13.11.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято рішення про проведення слухання справи в загальному провадженні, призначено справу до підготовчого судового розгляду на 12 год. 00 хв. 18.12.2019 року, ( Том № 1, а.с., 25).

18.12.2019 року справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, призначено підготовче судове засідання на 12 год. 00 хв. 11.02.2020 року, ( Том № 1, а.с., 31).

11.02.2020 проведення підготовчого судового засідання відкладено на 16 год. 00 хв. 25.02.2020 року в зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_1 , ( Том № 1, а.с., 39 40).

25.02.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 24.03.2020 року в зв`язку з неявкою сторін по справі, (Том № 1, а.с., 45).

24.03.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 19.05.2020 року в зв`язку з неявкою сторін по справі, ( Том № 1, а.с., 51).

19.05.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 19.06.2020 року в зв`язку з неявкою сторін по справі, (Том № 1, а.с., 51).

19.06.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 12 год. 00 хв. 20.07.2020 року в зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_1 , ( Том № 1, а.с., 62 63).

20.07.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 09 год. 00 хв. 16.09.2020 року в зв`язку з витребуванням письмових доказів, (Том № 1, а.с., 94 95).

16.09.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 16 год. 00 хв. 20.10.2020 рокув зв`язку з повторним витребуванням доказів, (Том № 1, а.с., 126).

20.10.2020 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання по даній цивільній справі, по результатах проведення якого судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарадчої кімнати) ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 год. 00 хв. 17.11.2020 року, (Том № 1, а.с., 144 145).

Судом проведено підготовче судове засідання у відсутності відповідачки ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що вона, будучи повідомленою судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не надіслала на адресу Кагарлицького районного суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали про відкриття провадження, не надіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність, відповідно, причина неявки відповідачки ОСОБА_1 в підготовче судове засідання суду не відома, та, відповідно, - визнана судом такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

29.10.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява (уточнена) про виділ частки із спільного домоволодіння, (Том № 1, а.с., 148 152), в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження по даній справі та винести відповідну ухвалу;

2. Виділити в окреме домоволодіння жилий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передавши Позивачу 36/100 та Відповідачу 64/100 визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини жилого будинку, що відповідають розміру часток кожного з них у спільному майні;

3. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати у сумі 25 768 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень та 40 копійок (послуги щодо надання правово допомоги (професійної правничої допомоги) було витрачено 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок та було сплачено 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору).

Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовував наступними обставинами справи та нормами права:

Так, відповідно до умов Договору дарування частини домоволодіння 12.12.2007 року ОСОБА_1 подарувала Позивачу 36/100 частин домоволодіння, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 .

Рішенням № 90 XXX сесії V скликання Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 травня 2009 року на підставі заяви ОСОБА_3 від 20 травня 2009 року про надання у спільну «суміжну» власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та Позивачу в особі ОСОБА_2 було передано безкоштовно у спільну сумісну власність зазначену земельну ділянку.

Як вбачається зі змісту ст. 120 Земельного кодексу України (далі- ЗК України) до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.

Таким чином, земельна ділянка та жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належать Позивачу та Відповідачу на праві спільної власності з визначення часток кожного із співвласника, тобто на праві спільної часткової власності.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Таким чином, з моменту набуття Позивачем та Відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На відміну від вказаного вище положення акту цивільного законодавства, яке надає право співвласнику майна здійснювати його поділ у натурі, ст. 88 ЗК України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інші співвласники перешкоджають йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Такі висновки Позивача грунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач та Відповідачі неодноразово намагалися дійти згоди щодо поділу в натурі земельної ділянки та розташованих на ній жилого будинку. Однак, станом на дату подання цієї позовної заяви Відповідач не вжила жодних заходів щодо укладення зазначеного договору.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, Позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу жилого будинку та виділу домоволодіння в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири, що звичайно повинно бути з`ясовано шляхом призначення відповідної будівельно-технічної експертизи, оскільки такі обставини потребують спеціальних знань у даній галузі.

Отже, жилий будинок АДРЕСА_1 ., необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину жилого будинку, яка б відповідала розміру їх часток у праві спільної часткової власності.

В тому випадку, якщо відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників поділити у натурі жилий будинок є не можливим, але при цьому виділ технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, поділ може бути здійснений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відповідно до положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 13 Конституції України гарантується рівність суб`єктів права власності перед законом та забпечення державою захисту прав усіх суб`єктів права власності.

При цьому статтею 1 Конституції України зазначається, що Україна є правовою державою.

Рішенням Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено в п. 4, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Звертаючись з позовною заявою про виділ частки будинку в окреме домоволодіння до Кагарлицького районного суду позивач має на меті захистити своє право власності на майно, яке станом на сьогоднішній день знаходиться у спільній частковій власності з Відповідачем.

18.11.2020 року Кагарлицьким районним судом винесено рішення, (Том № 1, а.с., 158 167), згідно якого:

1. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про виділ частки із спільного домоволодіння, - задовольнити.

2. Виділити в окреме домоволодіння жилий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Черняхів Кагарлицького району Київської області, громадянину України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 6 червня 1997 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 36/100 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Черняхів Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий22 листопада 2001 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 64/100 визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини жилого будинку, що відповідають розміру часток кожного з них у спільному майні.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки село Черняхів Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий22 листопада 2001 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Черняхів Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 6 червня 1997 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , кошти в сумі 45768 (сорок п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судових витрат.

24.03.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідачки ОСОБА_1 , (Том № 1, а.с., 177 180), наступного змісту:

18 листопада 2020 року Кагарлицьким районним судом Київської області було ухвалено заочне судове рішення у цивільній справі № 368/1279/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із спільного домоволодіння.

Про наявність оскаржуваного рішення вона довідалась тільки 19 березня 2021 року, після того, як отримала виконавчі документи від приватного виконавця виконавчого округу Яцишина А. М.

Вказане, підтверджується послугою для відстеження відправлення (трекінгу) від «Укрпошта» за ідентифікатором 269 про отримання зазначених документів.

Після чого, 19 березня 2021 року, вона звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області із заявою про видачу копії судового рішення від 18.11.2020.

Вказане підтверджується моєю заявою від 19.03.2021 із вхідним штампом канцелярії Кагарлицького районного суду.

Вважає, що заочним судовим рішенням, порушуються її законні права та інтереси, зокрема:

- Порушено її право на доступ до суду (п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод);

- Порушено її процесуальне право на змагальність у справі, що стосується її прав та інтересів (ст. 12 ЦПК).

Разом з тим, вважає, що судові витрати, які складаються з проведення будівельно - технічної експертизи об`єкту ( АДРЕСА_1 ) є однозначно завищеними та необгрунтованими.

Як вбачається із офіційного сайту ТОВ «Український центр судових експертиз» до якої звертався позивач (адреса інтернет-сторінки: http://www.ucse.com.Ua/expertise/l/), мінімальна вартість будівельно - технічної експертизи становить 6500,00 (шість тисяч п`ятсот) грн.

Для порівняння розцінок на експертні послуги, станом на 01.02.2021 Експертно - оціночна компанія «СИСТЕМА» надає аналогічні послуги з визначення технічного поділу об`єктів нерухомості (виділення частки в натурі), які коштують від 4000 грн (чотирьох тисяч) гри.

Також, щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн., потрібно зауважити, що суд не взяв до уваги її фінансовий стан, як сторони у справі.

Щодо зазначеного питання висловлювався і Верховний суд (Постанова Великої Палати ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Так, Великою Палатою Верховного суду, сформулювано правовий висновок, в якому зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_5 , вона має статус пенсіонерки за віком, тому не має фінансової змоги оплачувати такий розмір покладених на неї судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що заочне судове рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що її неявка в судове засідання та не повідомлення суду про причини неявки, а також не подання неювідзиву на позовну заяву зумовлена тим, що заочне судове рішення вона отримала тільки 19.03.2021.

До 19.03.2021 суд не виконав вимоги передбачені ст. 283 ЦПК України, в якій йдеться про те, що відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Так само, з незалежних від мене причин, вона була позбавлена права на відзив, в порядку визначеному ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідач, має право подати відзив на позов, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Згідно з ч. 3 ст. 284 ЦПК України, визначено, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Визначено, що згідно з ч. 4 ст. 284 ЦПК України, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших причин.

Відповідно до ст. 127 ЦПК, визначено, що 1. суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 2. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

3. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись ст. 127, ч. 3, 4 ст. 284 ст. 288 ЦПК України, - відповідачка просила суд:

1. Поновити їй пропущений з поважних причин строк для подання заяви про перегляд заочного судового рішення у даній цивільній справі;

2. Переглянути заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18.11.2020 у цивільній справі № 368/1279/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із спільного домоволодіння;

3. Скасувати заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18.11.2020 у цивільній справі № 368/1279/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із спільного домоволодіння і призначити справу до розгляду в загальному по рядку визначеному ЦПК України.

24.03.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1279/19, провадження № 2 - п/368/6/21), (Том № 1, а.с., 202).

30.03.2021 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, (Том № 1, а.с., 209), на підставі якої:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18.11.2020 року по цивільній справі № 368/1279/19 прийняти до провадження Кагарлицького районного суду.

Розгляд заяви призначити на 10 год. 00 хв. 30.04.2021 року в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області (м. Кагарлик Київської області, вул. Володимира Великого, 3).

13.04.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення, яка подана представником відповідача ОСОБА_1 , -адвокатом Ігнатенком В.М., (Том № 1, а.с., 210 212), наступного змісту:

18 листопада 2020 року Кагарлицьким районним судом Київської області було ухвалено заочне судове рішення у цивільній справі № 368/1279/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ з частки із спільного домоволодіння.

Згідно з цим рішенням, суд присудив з неї на користь стягувана ОСОБА_2 кошти в сумі 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) грн., в якості судового збору.

На виконання даного судового рішення, стягувачем було отримано виконавчий лист Кагарлицького районного суду № 368/1279/19 від 15.02.2021, що на даний час, перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича.

Так, приватним виконавцем 10.03.2021 було відкрито виконавче провадження № 64773538 з виконання зазначеного судового рішення.

10.03.2021 приватним виконавцем було винесено постанову про арешт належних їй коштів, які знаходяться на банківському рахунку для пенсійних виплат, що відкритий в КБ «UKRSIMBANK».

Станом на сьогоднішній день, вона не в змозі розпорядитися грошовими коштами, які надходять їй як пенсійні виплати.

Такі обмеження створюють для неї моральні страждання, оскільки вона не може зняги власні кошти за допомогою банківського автомату.

Пенсійне забезпечення залишається для неї єдиним джерелом доходу в умовах надзвичайних подій, що викликані поширенням коронавірусної інфекції СОVID-19.

Разом з цим, з 05.04.2021, у зв`язку з продовженням терміну дії карантину в 2021 році, її офіційно переведено на дистанційну роботу в ДНЗ № 144 «Ромашка», де вона працює на посаді вихователя.

Вищевказані обставини підтверджуються довідкою з місця роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до п. 1 ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

- стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 5 ст. 435 ЦПК України, визначено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У зв`язку з вищевикладеним, керуючись п. 1 ст. 435, п. 3 ч. 4 ст. 435, ч. 5 ст. 435 ЦПК України, представник відповідача просив суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Відстрочити виконання заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18.11.2020 у цивільній справі № 368/1279/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із спільного домоволодіння, на строк, що не перевищує одного року, з дня постановления такої ухвали.

13.04.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи в частині клопотання про відстрочення судових витрат був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1279/19, провадження № 6/368/28/21), (Том № 1, а.с., 226).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, тазаяву про відстрочення виконання рішення, - задовольнити, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Суд вважає, що подання такої заяви - клопотання представником заявника, - не суперечить вимогам ст. 12, 43, 48, 58, 60, 62, 64, 200, 257 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно, подання заяви про залишення заяви без розгляду тягне за собою процесуальний наслідок, - залишення заяви без розгляду, що прямо передбачено положенням ст. 257 ЦПК України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч.ч. 2, 4 ст. 12, п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 1 ст. 48, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 64, ч. 2 ст. 64, п. 5 ч. 1 ст. 257, ч. 3 ст. 257, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259, 260, 263, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про відстрочення виконання судового рішення, яка подана представником відповідача ОСОБА_1 , - адвокатом Ігнатенком В.М. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про виділ частки із спільного домоволодіння, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена на підставі п. 16 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

На підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне сокарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Згідно ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України

Згідно п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області з моменту проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук