Справа № 216/1901/20
провадження 2/216/409/21
РІШЕННЯ

іменем України

24 травня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні місцевого суду, в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

06 квітня 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01 жовтня 2008 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. 18 липня 2008 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривої Рогу Дніпропетровської області було стягнуто з відповідача аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач, починаючи з лютого 2013 року неналежно виконує свій обов`язок та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, внаслідок чого, утворилась заборгованість, згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця у період з 21.02.2013 по грудень 2019 у розмірі 142742,25 грн. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, у відповідності до вимог ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення на її користь на утримання неповнолітньої дитини. Так, за підрахунками позивача, пеня за прострочення сплати аліментів складає 142742,25 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому остання просить стягнути з відповідача на свою користь указану суму заборгованості та суму пені за прострочення сплати аліментів.

10 серпня 2020 року на підставі ухвали суду з метою виконання вимог частини 1 статті 189 Цивільного процесуального кодексу України розпочато підготовче провадження у справі, розгляд якої здійснюється у загальному порядку.

04 вересня 2020 року на підставі ухвали суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, в якій просила здійснити розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 жовтня 2008 року між сторонами по справі було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюб серії НОМЕР_1 .

За час шлюбу, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась спільна дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23.02.2017 та серії НОМЕР_1 від 13.03.2006.

Відповідно до виконавчого листа від 10.08.2010 по справі №2-2264/2008 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі зазначеного виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП №59056609.

Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця у відповідача мається заборгованість зі сплати аліментів у період з 21 лютого 2013 по грудень 2019 року, станом на 01.01.2020, у розмірі 142742,25 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, наданої представником відповідача у судовому засіданні, яке відбулось 23.03.2021 у відповідача мається заборгованість зі сплати аліментів у період з 21 лютого 2013 по грудень 2019 року, станом на 01.01.2020, у розмірі 74823,38 грн.

Крім цього, відповідачем надано письмові заперечення проти позову в яких зазначено, що після розірвання шлюбу з позивачем, відповідач продовжував надавати сину матеріальну допомогу по теперішній час, переказуючи гроші на картку «ПриватБанку» позивача, так, як остання, є законним представником дитини. Усі заяви позивача та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, відповідач не надає, не відповідають обставинам справи, вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів, взагалі є надуманими та передчасними. Також після офіційного розлучення сторони по справі продовжували проживати разом, до лютого 2015 року - вели спільне господарство, виховували дитину спільно і весь дохід відповідач віддавав позивачу для налагодження сумісного побуту, також вказує, що позивач за весь час сумісного проживання ніде не працювала, тобто існувала за рахунок відповідача, що можуть підтвердити свідки, копії письмових пояснень яких додаються. На сьогоднішній час позивач не має постійного офіційного місця роботи, звернулась до суду з даним позовом задля особистого збагачення. Зараз відповідач перебуваю у дуже важкому моральному та матеріальному становищі. У зв`язку з пандемією на COVID-19 у липні 2020 року відповідача було звільнено з офіційного місця роботи, у лютому місяці 2020 року, відповідач потрапив до лікарні, де переніс хірургічне втручання. І не зважаючи на ці умови, продовжував матеріально допомагати своїй дитині. У грудні 2018 року позивач заборонила дитині спілкуватися з відповідачем остаточно, що свідчить про те що остання порушила право відповідача на спілкування з дитиною. На теперішній час відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , (копія свідоцтва про шлюб додається), також на його утриманні перебуває й малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Виходячи з вищевикладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Відповіді на відзив до суду не надходило.

Статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до приписів ст. 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З урахуванням наведеного суд вважає вимоги позивача, щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення їх сплати доведеними належними та допустимими доказами.

Разом з цим суд бере й до уваги пояснення відповідача, щодо ведення спільного сумісного господарства сторонами після розірвання шлюбу, до лютого 2015 року, що підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , надання відповідачем грошових коштів на утримання спільної дитини, а також його матеріальне становище та наявність на утриманні іншої малолітньої дитини від теперішнього шлюбу, а тому, з урахуванням положень Конвенції про права дитини та норм СК України до стягнення підлягає заборгованість та пеня дещо у меншому розмірі, аніж пред`явлено до стягнення згідно з позовом, а саме, відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця, наданої представником відповідача, у сумі 74823,38 грн.

Так, за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З аналізу норм глави 49 ЦК України убачається, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме такий порядок розрахунку пені зі сплати аліментів зазначений Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц

Таким чином пеня за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №2-2264/2008, за період з 21 лютого 2013 по грудень 2019 року становить 74823,38 грн, що не перевищує загальну суму заборгованості по сплаті аліментів, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у судовому порядку.

Отже суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 74823,38 грн, а також пені за прострочення сплати аліментів у такому ж розмірі.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у сумі 840,80 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 141, 180, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 81, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2020 у розмірі 74823,38 грн. (сімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять три гривні тридцять вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 21 лютого 2013 по грудень 2019 року, у розмірі 74823,38 грн. (сімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять три гривні тридцять вісім копійок).

У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі, у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов