П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м. Київ

Справа № 367/8360/20

Провадження: № 22-ц/824/12231/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Андрієнко А.М., Борисової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Коляди Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кравчук Ю.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 , в сумі 4976, 40 грн за період з 15.07.2019 по 31.10.2020 включно, 3% річних в сумі 194, 28 грн та інфляції втрати в сумі 1372, 52 грн за період з 15.07.2019 по 31.10.2020 включно. Позов обґрунтовано тим, що протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку «Матросова 21» з місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , 11 червня 2019 року уповноважено ФОП ОСОБА_1 на приймання від забудовника технічної документації та проектів багатоквартирних житлових будинків АДРЕСА_7, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_9, взяття на баланс ОСББ загальнобудинкових газових мереж та укладення договорів на їх обслуговування з ПАТ «Київоблгаз» та договорів електропостачання з ПАТ «Київобленерго» для енергоживлення місць загального користування та прибудинкової території як з новою обслуговуючою компанією ФОП « ОСОБА_1 » та погодженотариф згідно договору про надання послуг.

12 червня 2019 року міжОСББ «Матросова» 21 в особі керівника Молокової Ю.О. , яка діє на підставі статуту та є балансоутримувачем будинків АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , та ФОП ОСОБА_1 , що діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01.12.2016 року, укладено договір №12/06-19 про надання послуг з утримання місць загального користування будинку та прибудинкової території. Вказаним договором передбачено, що виконавець надає послуги з утримання місць загального користування будинків та прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 . Пунктом 1 Договору №12/06-19 від 12 червня 2019 року та Договору №1/11 від 11 червня 2019 року, укладеного між забудовником ОСОБА_5 та виконавцем ФОП ОСОБА_1 , передбачено, що забудовник уповноважує виконавця організувати самостійно, або з залученням третіх сторін надання оплачуваних послуг з утримання будинків та прибудинкової території (послуг) мешканцям (споживачам) житлових будинків АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_9 . Виконуючи обов`язки виконавця житлово-комунальних послуг вона, ФОП ОСОБА_1 постійно повідомляє споживачів про обов`язок укладання договорів та про заборгованість мешканців будинку. Відповідачка як власниця квартири АДРЕСА_1 не бажає укласти договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. Не зважаючи на те, що між відповідачкою та ФОП ОСОБА_1 немає письмового договору, відповідачка користується послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, чим проявляє добровільне волевиявлення, що виражається у фактичному споживанні послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, тобто,одностороннім правочином, виникає зобов`язання з оплати споживчих послуг на користь виконавця цих послуг - ОСОБА_1 . Квартира відповідачки АДРЕСА_1 , є упорядкованим житловим приміщенням, забезпеченим всередині технічною можливістю споживання всіх комунальних послуг. Відмов від споживання послуг споживач не заявляв, претензій по несправному інженерному устаткуванню всередині квартири та будинку не пред`являла, технічних заходів щодо обмеження можливості вжитку комунальних послуг не проводилось. Щомісяця ФОП ОСОБА_1 виконувала по будинку, в якому розташована квартира відповідача, повний комплекс житлово-комунальних послуг відповідно до тарифу на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Претензій щодо кількості або якості послуг відповідачем не пред`являлось. Виходячи з цьогоФОП ОСОБА_1 нараховувала розмір оплати за утримання будинку і споруд та прибудинкової території відповідно до повідомлення вих. №114 від 16.12.2020 та взаєморозрахунку з фізичними особами і направляла відповідачціквитанцію з розрахунками, в поштовий ящик, який розміщений на першому поверсі будинку, однак відповідачка зобов`язання по оплаті не виконувала.Обов`язок споживача житлового приміщення щодо своєчасної оплати житлово-комунальних послуг закріплений в ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Коляда А.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Факт надання послуг ФОП ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішую спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини.

Згідно із Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, види діяльності: комплексне обслуговування об`єктів (основний) (а.с.10-11).

Відповідно до копії договору купівлі продажу квартири від 10 грудня 2013 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.12.2019, ОСОБА_6 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19-22).

Згідно із договором №1/11 від 11 червня 2019 року, ОСОБА_5 (Забудовник) уповноважив суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (Виконавця), організувати самостійно, або з залученням третіх сторін, надання оплачуваних послуг з утримання будинків та прибудинкової території мешканцям житлових будинків АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_9 ; розрахувати тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території; укладати Договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зі споживачами; довести розрахунок тарифу, його структуру, періодичність та строки надання послуг до споживачів. Відповідно до п.2.4 Договору, Виконавець зобов`язаний: розрахувати тариф на послуги, укладати Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зі споживачами, довести розрахунок тарифу, його структуру, періодичність та строки надання послуг до споживачів (а.с.48-49).

Відповідно до договору №12/06-19 від 12 червня 2019 року, укладеного між об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Матросова 21» в особі керівника Молокової Ю.О., яка діє на підставі статуту та є балансоутримувачем будинків АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 (балансоутримувач), та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , предметом даного договору є надання ФОП ОСОБА_1 послуг з утримання місць загального користування будинків та прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 ; вартість послуг щодо предмета Договору здійснюється на підставі встановлених тарифів, грошові кошти за надані послуги перераховуються в безготівковій формі на рахунок виконавця; виконавець зобов`язаний укласти договори з мешканцями (власниками) будинків про утримання місць загального користування будинків та прибудинкових територій (а.с. 47).

Згідно із повідомленням ФОП ОСОБА_1 №114 від 16.12.2020, ОСОБА_2 не сплачує за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території та станом на 31.10.2020 має заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4976,40 гривень за період з 15.07.2019 по 31.10.2020 (а.с.23).

Відповідно до наданого позивачем взаєморозрахунку з фізичними особами, ОСОБА_2 за період з 31.07.2019 по 28.10.2020 нараховано заборгованість в сумі 4976, 40 (а.с.24).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ФОП ОСОБА_1 не укладено зі ОСОБА_2 відповідного договору, матеріали справи не містять розрахунку тарифу, його структуру, періодичність та строки надання послуг до споживачів, а тому відсутні підстави для стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону № 1875-IV).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 02 листопада 2020 року у справі № 753/7790/16-ц, 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт надання ФОП ОСОБА_1 послуг з утримання місць загального користування будинків та прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків 21-А, АДРЕСА_5 , окрім договору №12/06-19 від 12 червня 2019 року та договору №1/11 від 11 червня 2019 року, підтверджується також довідкою ОСББ «Матросова 21» від 18 червня 2021 року про те, що з 15.07.2019 року по 30.10.2020 року, послуги щодо утримання будинків АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_9 , на прибудинковій території надавались ФОП ОСОБА_1 згідно договорів надання послуг в індивідуальному порядку з власниками квартир.

Згідно копії типового договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та додатку № 1 до договору «Перелік та вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території» тариф на послуги становить 6,50 грн за 1м2 загальної площі квартири.

Будь-яких доказів на спростування наданих позивачкою розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги матеріали справи не містять.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не надала суду доказів того, що вона відмовлялась від надання послуг з утримання місць загального користування будинків та прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинку або, що такі послуги надавалися неякісні чи не в повному обсязі.

Установивши, що ФОП ОСОБА_1 надаються послуги з утримання місць загального користування будинків та прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , а відповідачкою не надано належних доказів неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги, колегія суддів доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 15.07.2019 року по 31.10.2020 року у розмірі 4 976,40 грн.

Залишивши поза увагою висновки Верховного Суду України та Верховного Суду про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування частини другої статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Такий висновок викладенийВерховним Судом у постанові від 18 травня

2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18).

Зважаючи на наведене, та ураховуючи, що відповідачкою не спростований наданий позивачкою розрахунок заборгованості, колегія суддів доходить висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідачки 3 % річних в розмірі 194,28 грн та інфляційних втрат у розмірі 1372,52 грн за період з 15.07.2019 року по 31.10.2020 року.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Такого Висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.

Звертаючись до суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 зазначила розмір витрат на правничу допомогу, який становить 2 000 грн (а.с. 8) та у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, долучила до позовної заяви докази на підтвердження факту понесення таких витрат, зокрема, копії договору № 19/02-20 про надання професійної правничої допомоги від 19.02.2020 року, укладеного між нею та адвокатом Колядою А.М., копію довіреності на представництво Колядою А.М. її інтересів та платіжне доручення № 274 від 21.02.2020 року про оплату послуг з надання правничої допомоги за договором № 19/02-20 про надання професійної правничої допомоги на суму 2 000 грн (а.с. 30).

Згідно п. 2.3 договору № 19/02-20 про надання професійної правничої допомоги, винагорода адвоката становить 2 000 грн та сплачується в день підписання договору.

Заперечень щодо розміру понесених скаржником витрат на правничу допомогу відповідачкою до суду не подано, а тому колегія суддів доходить висновку про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 2 000 грн витрат на правову допомогу.

Також, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,01 грн, з яких 840,80 грн - за подання позовної заяви та 1261,21 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Коляди Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_11 ) заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 за період з 15.07.2019 року по 31.10.2020 року у розмірі 4 976,40 грн, 3 % річних в розмірі 194,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 1372,52 грн за період з 15.07.2019 року по 31.10.2020 року, а всього 6543,20 (шість тисяч п`ятсот сорок три) грн 20 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_11 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн та судовий збір у розмірі 2102,01 грн, що разом складає 4102,01 (чотири тисячі сто дві) грн. 01 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.М. Андрієнко

О.В. Борисова