У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2021 Справа №607/1114/17

25 листопада 2021 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Скала В.І.

сторони в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у м.Тернополі Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савчук Анастасія Олександрівна про визнання протиправними дій державного виконавця щодо не здійснення перевірки виконання боржником рішення суду, зобов`язання скласти акт про невиконання рішення суду, винесення постанови про накладення штрафу, надіслання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, звернення із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та вжиття інших заходів примусового виконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савчук А.О. щодо не здійснення перевірки виконання боржником ОСОБА_2 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року 13 та 20 вересня 2021 року у часі та місці побачення та не виконання вимог ч. 3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язання скласти акт про невиконання боржником 13 та 20 вересня 2021 року вказаного рішення суду, винесення постанови про накладення на боржника штрафу, надіслання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, звернення із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та вжиття інших заходів примусового виконання рішення суду.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року визначено спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 . Встановлено, що батько проводить з сином час за таким графіком: щопонеділка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., кожну другу та четверту суботу місця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., другу половину щорічних літніх канікул.

13 вересня 2021 року він у визначений рішенням час прибув поруч з І під`їздом будинку за АДРЕСА_1 , оскільки постановою державного виконавця у виконавчому провадженні №63212358 визначено саме цю адресу як місце проведення побачень стягувача з дитиною. Однак, боржник ОСОБА_2 не забезпечила його побачення з сином.

20 вересня 2021 року ОСОБА_2 повторно рішення суду не виконала. Вважає, що державний виконавець не виконала вимог ч. ч. 2, 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Відсутність дитини у вказані дати за даною адресою зафіксовано нагрудними камерами працівників поліції, які прибули на його виклики 13 та 20 вересня 2021 року.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити скаргу.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2021 року скаргу прийнято до розгляду.

13 жовтня 2021 року представник Відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подала відзив на скаргу. Вказала, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження за №63212358 з примусового виконання виконавчого листа №607/1114/17, виданого 09 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши, що батько проводить з сином час за наступним графіком: що понеділка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., кожну другу та четверту суботу місця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., другу частину щорічних літніх канікул.

05 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

05 жовтня 2020 року на адресу сторін направлено виклик про явку до державного виконавця 12 жовтня 2020 року щодо вирішення питання виконання рішення суду. ОСОБА_1 на виклик державного виконавця не з`явився та не повідомив про причини неявки.

17 червня 2021 року на адресу сторін направлено виклик про явку до державного виконавця 23 червня 2021 року з метою визначення місця побачення з дитиною згідно рішення суду.

23 червня 2021 року до державного виконавця з`явилася ОСОБА_2 та подала заяву про визначення місця побачення з дитиною по АДРЕСА_2 під`їзд.

29 червня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про визначення місця побачення з дитиною по АДРЕСА_2 під`їзд.

05 липня 2021 року, 19 липня 2021 року, 02 серпня 2021 року, 09 серпня 2021 року та 16 серпня 2021 року державними виконавцями здійснювались виходи за місцем виконання рішення суду. З актів державних виконавців від 05 липня 2021 року, 19 липня 2021 року, 02 серпня 2021 року, 09 серпня 2021 року та 16 серпня 2021 року вбачається, що рішення суду боржником ОСОБА_2 виконано у повному обсязі, стягувач ОСОБА_1 не з`являється на виконання рішення суду та не повідомляв державного виконавця про причини неявки.

27 серпня 2021 року на адресу ОСОБА_1 рекомендованим та електронним листами направлено повідомлення про те, що в разі повторної неявки на виконання рішення суду, виконавчий документ буде повернуто згідно п. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

30 серпня 2021 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проведення виконавчих дій щодо виконання рішення суду. Як вбачається з акту державного виконавця від 30 серпня 2021 року, рішення суду ОСОБА_2 виконано в повному обсязі, ОСОБА_1 на проведення виконавчих дій не з`явився та не повідомив про причини неявки.

Оскільки ОСОБА_1 систематично не з`являвся на виконання рішення суду, а саме побачення з сином ОСОБА_3 , не повідомляв державного виконавця про причини неявки, не заявляв клопотань про перенесення виконавчих дій, будучи належним чином повідомлений про наслідки такої неявки, державним виконавцем 02 вересня 2021 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі вимог п. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій та не здійснив авансування витрат виконавчого провадження.

Таким чином, зазначені у скарзі виконавчі дії 13 вересня 2021 року та 20 вересня 2021 року не відбувалися, оскільки 02 вересня 2021 року виконавче провадження завершено.

Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Державний виконавець Савчук А.О. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена належним чином.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча судом вживались заходи щодо належного повідомлення про час та місце судового засідання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши, що батько проводить з сином час за наступним графіком: що понеділка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., кожну другу та четверту суботу місця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., другу частину щорічних літніх канікул.

На підставі вказаного рішення 09 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист №607/1114/17.

05 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63212358 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

23 червня 2021 року боржник ОСОБА_2 звернулася до державного виконавця із письмовою заявою, в якій просила проводити виконавці дії за адресою: АДРЕСА_1 , 1 під`їзд.

Як вбачається з актів державних виконавців від 05 липня 2021 року, 19 липня 2021 року, 02 серпня 2021 року, 09 серпня 2021 року та 16 серпня 2021 року, виходом державних виконавців за адресою: вул. Н. Яремчука, 37, м. Тернопіль, 1 під`їзд встановлено, що рішення суду боржником ОСОБА_2 виконується належним чином, оскільки остання забезпечувала побачення стягувача з сином ОСОБА_3 . Стягувач ОСОБА_1 на місце проведення виконавчих дій не з`явився, про причини неявки державних виконавців не повідомив.

Державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 направлено рекомендоване повідомлення із листом за №49430 від 27 серпня 2021 року, згідно з яким побачення сина із стягувачем ОСОБА_1 02 серпня 2021 року, 09 серпня 2021 року та 16 серпня 2021 року не відбулися оскільки останній не з`явився на місце проведення виконавчих дій. ОСОБА_1 повідомлено, що в разі повторної неявки на побачення з сином ОСОБА_1 згідно графіку встановленого судом, виконавчий документ буде повернуто.

Як слідує з акту державного виконавця від 30 серпня 2021 року, виходом державного виконавця за адресою: вул. Н. Яремчука, 37, м. Тернопіль, 1 під`їзд встановлено, що рішення суду боржником ОСОБА_2 виконано у повному обсязі. Стягувач ОСОБА_1 на місце проведення виконавчих дій не з`явився, чим перешкоджає виконанню рішення суду. Про причини неявки державного виконавця не повідомив.

02 вересня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі вимог п. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З досліджених відеоматеріалів з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що працівники поліції 20 вересня 2021 року прибули за адресою боржника ОСОБА_2 , яка повідомила, що дитина перебуває в школі.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

В силу вимог ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що станом на дати, про які зазначає ОСОБА_1 у своїй скарзі, а саме 13 вересня 2021 року та 20 вересня 2021 року виконавчий лист №607/1114/17, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 09 січня 2019 року був повернутий останньому згідно постанови державного виконавця від 02 вересня 2021 року на підставі вимог п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відомості про оскарження та скасування вказаної постанови державного виконавця в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем не здійснено перевірки виконання боржником рішення суду 13 та 20 вересня 2021 року є безпідставними та необгрунтованими, оскільки станом на вказані дати державний виконавець не була зобов`язана здійснювати контроль за виконанням рішення суду від 16 листопада 2018 року та вчиняти будь-які виконавчі дії з його примусового виконання, у зв`язку з повернення, виданого на підставі вказаного рішення, виконавчого листа в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З цих же підстав вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця скласти акт про невиконання боржником вказаного рішення суду та винесення постанови про накладення на боржника штрафу, надіслання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, звернення із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та вжиття інших заходів примусового виконання рішення суду є безпідставними, оскільки судом встановлено, що державний виконавець діяла відповідно до закону, в межах своїх повноважень та не порушила прав заявника.

Відтак, суд не вбачає необхідності у зобов`язанні останньої здійснювати дії, про які зазначено у скарзі.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Таким чином, стягувач ОСОБА_1 не позбавлений можливості повторно пред`явити вказаний виконавчий документ до виконання.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що дії держаного виконавця Савчук А.О. вчиненні відповідно до закону, в межах наданих повноважень, судом не встановлено доказів протиправних дій або бездіяльності державного виконавця Савчук А.О. з примусового виконання вказаного виконавчого листа, виходячи із доводів скарги, а відтак підстав для задоволення скарги не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. 260, 261, 352-354, 447-452 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у м.Тернополі Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савчук Анастасія Олександрівна про визнання протиправними дій державного виконавця щодо не здійснення перевірки виконання боржником рішення суду, зобов`язання скласти акт про невиконання рішення суду, винесення постанови про накладення штрафу, надіслання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, звернення із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та вжиття інших заходів примусового виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку вимог ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 30 листопада 2021 року.

Головуюча І.М.Черніцька