КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 382/1513/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Кисіль О.А. в м. Яготин 08 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 липня 2016 року на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини від всіх видів заробітку до 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Заявлені вимоги мотивував тим, що вказаним судовим рішенням з нього стягуються аліменти, однак на даний час він утворив нову родину і ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_4 , в зв`язку з чим його дружина позбавлена можливості працювати та повністю знаходиться на його утриманні, тобто на його утриманні станом на сьогодні знаходяться три особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Отже, станом на момент звернення з позовом у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки на його утриманні додатково перебуває дві особи, що повністю фінансово залежить від нього. В зв`язку з чим вважав, що на даний час розмір аліментів підлягає зменшенню та повинен становити 1/6 частину його доходів, і що за його доходу даний розмір аліментів є достатнім і таким, що відповідає потребам дитини.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд не надав належної оцінки та не врахував, що у своїй сукупності докази, надані до матеріалів справи, свідчать про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки у позивача змінився матеріальний стан, у зв`язку з пандемією COVID 19 він втратив високооплачувану роботу та перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний; у позивача змінився сімейний стан, він одружився, має на утриманні однорічну дитину та дружину, яка окрім допомоги від держави у розмірі 800 грн. не має інших джерел доходу.

Не погоджувався з висновками суду, що згідно довідок за основним місцем роботи щодо отриманих позивачем фактичних виплат, останній має реальну можливість надавати сину ОСОБА_3 допомогу в розмірі, встановленому рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 липня 2016 року. Вказував, що є незрозумілим, з чого суд прийшов до таких висновків, оскільки в матеріалах справи містяться належні докази того, що з весни 2021 року позивач не працює та не має високого доходу, зареєстрований як безробітна особа. Разом з тим при ухваленні рішення суд враховує, що з вересня 2021 року відповідач звільнена за власним бажанням з місця роботи в зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, не надавши жодних доказів, що дитина потребує такого догляду за станом здоров`я. Таким чином, суд проявляє упереджене ставлення до позивача та демонструє явну прихильність до відповідача.

Наголошував, що суд при вирішенні питання щодо відмови в позові враховував додаткові витрати на утримання дитини, що не входить до системи аліментних зобов`язань особи та які не можуть бути враховані судом в якості підстави для відмови в задоволенні позову.

Посилався на правові висновки апеляційних судів, Верховного Суду в постанові від 21 липня 2021 року в справі № 691/926/20, згідно якого діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Наводив зміст п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 грудня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказував, що з аналізу правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилалась на те, що позивач з дня народження дитини не спілкується з нею, не виховує, не опікується її здоров`ям та навчанням, фактично відмовився від неї з народження, і відповідач вимушена була доводити факт батьківства в суді.

З вимогами про зменшення розміру аліментів позивач звернувся 19 листопада 2020 року, однак чергове звільнення позивача відбулося вже після того, як розпочалося слухання справи по суті, і в апеляційній скарзі позивач не зазначає, що зареєстрований як фізична особа-підприємець і займається підприємницькою діяльністю, про що він повідомив державного виконавця.

Вказувала, що аліменти є власністю дитини, і намагаючись зменшити розмір аліментів, позивач намагається зменшити якість життя своєї старшої дитини, яка перебуває на її повному утриманні та догляді.

Наводила положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Конвенції ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також протоколу № 12 до неї, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст. 180, 192, 150, 155 СК України.

Зазначала перелік щомісячних витрат на дитину, вважала, що зменшення аліментів буде проявом непрямої дискримінації відповідача та її дитини.

Посилалася на правові висновки Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року в справі № 138/594/17-ц, згідно яких звільнення позивача з його власної ініціативи саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів, в постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19, згідно яких батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що зміна сімейного стану, а саме народження другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12 т. 1).

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 липня 2016 року в справі № 382/329/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 позов задоволено частково, визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 березня 2016 року і до досягнення сином повноліття, а також аліменти на особисте утримання ОСОБА_2 у розмірі ⅛ частини усіх видів його доходу, до досягнення сином трьохрічного віку (а. с. 15 - 17).

01 червня 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 (а. с. 11), в якому народжено дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 13 т. 1).

На а. с. 185 т. 1 знаходиться копія довідки Деснянського РУПСЗН про те, що ОСОБА_7 знаходиться на обліку та з жовтня 2020 року отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн.

На а. с. 14 т. 1 знаходиться копія постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 березня 2020 року, якою у виконавчому провадженні ВП № 52076136 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який працевлаштований в ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані».

На а. с. 40 - 46 знаходиться роздрукована інформація про виконавче провадження № 52076136 з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 02 лютого 2021 року, згідно якої останньою виконавчою дією є 13 березня 2020 року, винесено постанову про передачу виконавчого провадження на виконання до ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» в зв`язку з працевлаштуванням боржника.

На а. с. 177 т. 1 знаходиться копія виписки АТ КБ «ПриватБанк» з рахунку ОСОБА_1 , згідно якої з грудня 2020 року по лютий 2021 року здійснено виплати соціального фонду в загальному розмірі 20722,94 грн.

На а. с. 182 т. 1 знаходиться копія довідки ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» від 27 листопада 2020 року № 73 про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 , згідно якої за період з березня 2020 року по листопад 2020 року було утримано аліментів в сумі 99097,62 грн.

На а. с. 182 т. 1 знаходиться копія довідки ТОВ «Брейн Сорс Корпорейшен» від 27 лютого 2020 року № 41, згідно якої загальна сума доходу ОСОБА_1 за період с серпень 2018 року по лютий 2020 року становить 819812,39 грн., утримано аліментів 164298,84 грн.

На а. с. 184 т. 1 знаходиться копія довідки ТОВ «Промоушн Аутсорсинг» від 19 травня 2021 року № 292, згідно якої ОСОБА_1 працював в товаристві з 08 лютого 2021 року по 07 травня 2021 року, заробітна плата за цей період складає 148601,92 грн., утримано аліментів 30151,70 грн.

На а. с. 206 - 207 т. 1 знаходиться розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виданий Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) за період з 01 листопада 2017 року по 01 серпня 2021 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 відсутня.

На а. с. 197 - 198 т. 1 знаходяться довідки АТ КБ «ПриватБанк» про розмір заробітної плати ОСОБА_2 , згідно яких відповідач в 2020 році одержала дохід в розмірі 300638,77 грн., в 2021 році за період по 31 липня 2021 року - 199151,46 грн.

На а. с. 213 - 215 т. 1 знаходиться копія трудової книжки ОСОБА_2 , згідно якої відповідач з 21 вересня 2021 року звільнена за власним бажанням (догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку), ст. 38 КЗпП України.

На а. с. 48 - 97, 102 т. 1 знаходяться копії виписки з медичної карти, фіскального чеку про оплату відвідування басейну, довідки про відвідування секції карате, чеків про оплату, квитанцій з медичних закладів, договору про навчання в школі ментальної арифметики, квитанцій про оплату, квитанцій про оплату ліжка, постільного комплекту, стола, парти, одяг, іграшки, копія страхового поліса, копії чеків про оплату вітамінів, продуктів харчування, копія довідки про отримання ОСОБА_6 курсу масажу в листопаді 2020 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із матеріального становища сторін, їх стану здоров`я, наявності утриманців, та прийшов до висновку, що народження у позивача другої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а також того, що в матеріалах справи відсутні докази погіршення становища позивача в порівнянні з часом призначення аліментів настільки, що він не може сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у визначеній судом частці від свого доходу. Також суд посилався на вимоги Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанову Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Разом із тим, формально пославшись на зазначені вимоги закону і постанови Верховного Суду України, суд першої інстанції при ухваленні рішення їх фактично не застосував, виходячи із наступного.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року в справі № 303/369/20, провадження № 61-17250св20).

Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановив, що 01 червня 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 , у якому народжено дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, на утриманні позивача перебуває дитина від нового шлюбу, і ці обставини виникли після ухвалення рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року.

Зазначене вказує на зміну сімейного стану позивача, яке існувало до ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання його дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до її повноліття.

На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивачем надано належні та допустимі докази щодо зміни його сімейного стану.

Наведеним обставинам не надано належної оцінки судом першої інстанції, який зосередився на встановленні матеріального стану позивача і відповідача, встановив, що позивач не несе інших витрат на старшу дитину ОСОБА_3 , крім аліментних виплат, не приймає участі в його утриманні, і що відповідач звільнилася у вересні 2021 року за власним бажанням з останнього місця роботи в зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, залишивши поза увагою, що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, і що позивачем ці обставини було доведено.

При цьому судом першої інстанції враховано витрати, понесені відповідачем на розвиток дитини (зайняття з арифметики, карате, басейн), які знаходяться поза межами аліментних зобов`язань і належить до додаткових витрат на утримання дитини, що регулюється ст. 185 СК України.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з передчасними та помилковими висновками суду першої інстанції, зробленими на підставі довідок за основним місцем роботи щодо отриманих позивачем фактичних виплат, про те, що останній має реальну можливість надавати своєму сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомогу у розмірі, встановленому рішенням суду від 29 липня 2016 року, і що розмір доходу позивача дозволяє утримувати як обох його малолітніх дітей, так і надавати матеріальну допомогу дружині у період її тимчасової непрацездатності.

Так, згідно довідки ТОВ «Промоушн Аутсорсинг» від 19 травня 2021 року № 292, ОСОБА_1 працював в товаристві за трудовим договором на посаді фахівця з адміністративної діяльності з 08 лютого 2021 року по 07 травня 2021 року (а. с. 184 т. 1), а до цього отримував соціальні виплати по безробіттю з грудня 2020 року по лютий 2021 року (а. с. 177 т. 1), що свідчить про його звільнення з попередніх місць роботи, при цьому докази працевлаштування позивача після його звільнення в травні 2021 року та отримання доходу станом на час ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд відхиляє доводи відзиву відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, що позивач з 18 жовтня 2021 року зареєстрований як фізична особа-підприємець і займається підприємницькою діяльністю, оскільки зазначені обставини виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не були предметом його оцінки та відповідно до ст. 367 ЦПК України не можуть оцінюватися апеляційним судом, а також оскільки саме по собі набуття особою статусу фізичної особи-підприємця не підтверджує отримання ним доходів від підприємницької діяльності в будь-якому розмірі без надання відповідних доказів.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із приписів статті 192 СК України та враховує, що оскільки зміна сімейного та матеріального стану позивача є підставами для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, і докази зміни сімейного стану (народження дитини в новому шлюбі та в зв`язку із цим з`явлення у сім`ї платника осіб, яким він за законом зобов`язаний надавати утримування і які фактично знаходяться на його утриманні) та зміна доходів в зв`язку із звільненням з роботи ОСОБА_1 надано, відтак позов знайшов своє підтвердження і підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, з посиланням на норми Конвенції про права дитини, Конвенції ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції в Україні», що зменшення розміру аліментів буде вважатись проявом непрямої дискримінації відповідача та її дитини, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на передбачене ст. 192 СК України право платника аліментів на їх зменшення.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що з урахуванням принципу змінюваності розміру аліментів, у випадку виникнення обставин, визначених ч. 1 ст. 192 СК України як підстави для збільшення розміру аліментів, відповідач ОСОБА_2 також може звернутися до суду із відповідним позовом.

Оцінюючи доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, що позивач не спілкується з сином, не цікавиться його життям, вихованням, навчанням, здоров`ям, відпочинком та дозвіллям, самоусунувся від виконання важливої ролі батька у вихованні хлопчика, не приймає участі у становленні та формуванні, соціалізації дитини як особистості і фактично переклав всі свої обов`язки на неї, апеляційний суд враховує, що зазначені обставини не є предметом доказування у спірних правовідносинах, відтак не мають правового значення при розгляді цієї справи.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 06 червня 2018 року в справі № 138/594/17-ц та від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19 як нерелевантні, оскільки в даних справах судами встановлено інші відмінні обставини, натомість у справі, що переглядається, позивачем доведено зміну як сімейного, так і майнового стану.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за подання позову в розмірі 840,80 грн. та апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн., всього 2102 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 липня 2016 року, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів заробітку (доходу) до ⅙частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 2102 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.