КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року постановлене суддею Притулою Н.Г. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ханіна Анна Василівна, про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

У С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 01.09.2020 року просила визнати Іпотечний договір №02-038/1283і від 28.12.2006 року недійсним, скасувати запис №30777906 від 18.03.2019 року, вчинений державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорока Валерієм Миколайовичем про право власності на об`єкт нерухомого майна Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - квартиру АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи тим, що позивач є співвласником квартири, яка придбана у шлюбі. 26.03.2019 року співвласник квартири дізналась, що АТ «Укрсоцбанк» без попередження (ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку») на підставі застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, провів реєстраційні дії по зміні власника предмета іпотеки. При здійсненні реєстрації права власності за банком не було отримано нотаріально посвідченої згоди позивача як співвласника квартири. Квартира в іпотеку була передана без нотаріально посвідченої згоди позивача, як співвласника квартири. Крім того, було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в якості забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також позивач зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.12.2016 року (справа №761/36590/15-ц) порука позивача припинена.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, 07.06.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та не надав належної оцінки тим обставинам, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, посилається на те, що не надавала своєї належним чином оформленої згоди на передачу придбаної квартири в іпотеку, крім того, суд виходив з невірного висновку, що позивачем не доведено, що спірна квартира належить до спільної сумісної власності подружжя, за таких обставин вважає, що навела достатньо підстав для визнання Іпотечного договору недійсним.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники відповідача та 3-ї особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як дружина позичальника та іпотекодавця надала згоду, яка нотаріально посвідчена, на передачу придбаної за кредитні кошти квартири в іпотеку АКБСР «Укрсоцбанк», при посвідченні договору іпотеки не було порушено Закону України «Про іпотеку», ст.65 СК України, на що посилається позивач як на підставу для задоволення позову, позовні вимоги щодо визнання недійсним Іпотечного договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 14.08.1987 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

28.12.2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №08-038/649к, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 160 000,00 доларів США строком повернення до 28.12.2016 року зі сплатою 11,95% річних. Кредит, як вбачається з п.1.2 Договору, надавався для придбання квартири АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2006 року ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 .

28.12.2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір №02-038/1283і, згідно з умовами якого на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №08-038/649к від 28.12.2006 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 щодо повернення кредиту в сумі 160 000,00 доларів США в строк до 28.12.2026 року зі сплатою 11,95% річних, в іпотеку Банку була передана квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копій документів, які були надані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., ОСОБА_1 своєю заявою від 28.12.2006 року надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 купити, за ціну та на умовах за його власним розсудом квартиру АДРЕСА_1 та передати в іпотеку АКБСР «Укрсоцбанк» на умовах за його власним розсудом.

Заява була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстрована в реєстрі за №8876.

Умовами п.4.1 та 4.5.3 Іпотечного договору сторони домовились, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

На підставі іпотечного договору від 28.12.2006 року та заяви АТ «Укрсоцбанк» від 14.09.2017 року, 18.03.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сорокою Валерієм Миколайовичем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (Акціонерним товариством «Альфа-Банк»).

Так, відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» визначає істотні умови договорів іпотеки, відсутність яких може бути підставою для визнання їх недійсними.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 572 Цивільного кодексу України, статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (як це передбачено положеннями ч. 5 ст. 3, абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, передаючи в іпотеку майно, особа повинна розуміти, що воно передається для забезпечення майбутніх вимог кредитора в разі невиконання умов договору боржником і що в цьому разі може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором на задоволення вимог кредитора.

Як вбачається із матеріалів справи ( том1 а.с.137) ОСОБА_1 дала нотаріально посвідчену згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 купити квартиру АДРЕСА_2 та передати в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» вищевказану квартиру на умовах за його власним розсудом.

Посилання позивача на те, що згода позивача на передачу квартири в іпотеку вчинена не на нотаріальному бланку не може бути прийнята судом, оскільки ця обставина була предметом дослідження Міністерства юстиції України ( а.с.214, 224), порушень з боку нотаріуса встановлено не було .

Колегія суддів також вважає, що ОСОБА_1 не надала суду належних та достовірних доказів того, що вона таку заяву не підписувала та згоду на передачу квартири в іпотеку не надавала, оскільки клопотань про проведення судово-почеркознавчої експертизи на предмет підписання нею заяви вона не заявляла. Інших доказів того, що вона таку заяву не підписувала нею надано не було.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що підстав для визнання договору іпотеки недійсним не встановлено.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що вчинення заяви-згоди дружини нотаріусом не внесено до реєстру нотаріальних дій, оскільки на самій заяві зазначено, що така дія вчинена за реєстровим номером 8876.

Оскільки судом не встановлено обставин, які б давали підставу для визнання договору іпотеки недійсним, то у суду відсутні також підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46046129 від 20.03.2019 саме з цих підстав, оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач надала нотаріально посвідчену та зареєстровану в реєстрі згоду на укладення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, та за таких обставин зазначені нею підстави для задоволення позову не можуть бути прийняті судом.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: