Справа № 189/468/21
У Х В А Л А

Іменем України

15.12.2021 року смт. Покровське

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Степанова О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд заочного рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2021 року за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Разом із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого листа Покровського районного суду №189/468/21 від 04.10.2021 року за виконавчим провадженням №67423363 від 08.11.2021 року, яке відкрито державним виконавцем Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барною Ю.А.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та перевіривши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

За змістом ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 ЦПК України).

Однією із засад, на якій ґрунтується цивільне процесуальне законодавство, є обов`язковість виконання судового рішення (п. 7, ч. 3ст. 2ЦПК України).

За змістом ст. ст.149,150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Перелік заходів забезпечення позову наведений уст. 150 ЦПК України.

Пунктом 6 частини 1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судом як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову лише при оскарженні виконавчого документа, а не оскарження заочного рішення суду.

Разом із тим, згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що забезпечення позову можливе на будь-якій стадії розгляду справи. Однак, застосування заходів забезпечення позову після ухвалення заочного рішення у справі, не є можливим, оскільки саме по собі забезпечення позову покликано створити належні умови для виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог, на стадіях судового розгляду, а не в процесі виконання рішення суду, що набрало законної сили.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Отже, вказана Постанова Пленуму ВСУ містить пряму заборону забезпечення позову після ухвалення судового рішення.

На думку суду, у даному спорі зупинення стягнення на підставі виконавчого документу фактично призведе до зупинення виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2021 року Покровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення по справі №189/468/21, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 16.03.2021 року за кредитним договором № б/н від 17.08.2010 року в розмірі 33168,86 грн. та судові витрати в сумі 1783,37 грн.

Станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову, не вирішено питання про скасування цього рішення, воно є чинним і наразі звернуто до примусового виконання, тому вживати заходи забезпечення позову не є можливим.

Водночас, суд не може застосувати аналогію закону до цих відносин, оскільки норми, які врегульовують питання забезпечення позову та перегляду заочного рішення не передбачають можливість забезпечення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, оскільки така заява не містить і не може містити жодних позовних вимог, які могли б бути забезпечені в порядку забезпечення позову, а право відповідача на відновлення судового розгляду забезпечується переглядом судом заочного рішення.

Окрім того, стаття 34 Закону України "Про виконавче провадження" містить вичерпний перелік підстав обов`язкового та можливого зупинення державним виконавцем виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Аналогічні види забезпечення позову містяться в пунктах 5, 6 ч. 1 ст.150 ЦПК України.

Тобто, при застосуванні або Закону України "Про виконавче провадження", або ст.150 ЦПК України наступають ті самі правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій з виконавчого провадження.

Незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття заходів забезпечення позову за ст. 150 ЦПК України мають різний зміст, оскільки при застосуванні Закону України "Про виконавче провадження" відбувається тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні норм ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що зупинено.

Тобто, законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме: питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Разом із тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" відповідач по справі не позбавлений можливості звернутись до державного (приватного) виконавця із заявою про відкладення проведення виконавчих дій.

Таким чином, правом зупинення виконавчого провадження та відкладення проведення виконавчих дій на підставі Закону України "Про виконавче провадження", наділений виключно виконавець і вирішення такого питання до компетенції суду не входить.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вживати заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таким чином, суд констатує, що заява ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу є необґрунтованою, оскільки взагалі суперечить главі 10 Цивільного процесуального Кодексу України, направлена не на вжиття заходів забезпечення позову, а на зупинення виконання судового рішення, що не може вважатись законним. Тому суддя вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого листа Покровського районного суду №189/468/21 від 04.10.2021 року за виконавчим провадженням №67423363 від 08.11.2021 року, яке відкрито державним виконавцем Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барною Ю.А. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду стороні по справі.

Суддя: О.С. Степанова