Справа №478/1098/21 пров. №2/478/301/2021
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2021 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Казанківської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Щорса» Казанківського району Миколаївської області, розміром 8,48 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), успадкованого її сестрою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_4 , що мала місце 02 лютого 2003 року, яке набуте останнім на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0156276 від 12 грудня 1996 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 подав письмову заяву, в якій він відмовляється від позовних вимог про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом і просить відмову від позовних вимог прийняти та закрити провадження у справі.

Відповідач Казанківська селищна рада явку свого представника в судове засідання не забезпечила, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши доводи представника позивача щодо поданої заяви, суд приходить такого висновку.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, зокрема, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу.

Відповідно до положень ч.1 - ч. 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення .У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Положеннями ч.2 ст.256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

За таких обставин, враховуючи, що право позивача на дану процесуальну дію - відмову від позову прямо передбачено цивільним процесуальним законодавством, при цьому, заява позивача є формою реалізації його вільного волевиявлення, на підставі чого таку відмову представника позивача від позову, який відповідно до ордеру серії ВЕ №1048190 від 12.09.2021 року не обмежений у повноваженнях, слід прийняти та закрити провадження у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787.

Згідно ч.3, ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Пунктом 5, п.10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Отже, суд, вирішуючи в ухвалі про закриття провадження у справі питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, приходить висновку про необхідність повернення позивачу ОСОБА_2 з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору у розмірі 454 грн (908 грн - 50%).

Керуючись ч.1 ст.142, п.4 ч.1 ст.255, ст.260 ЦПК України,суд

П о с т а н о в и в:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 від позову до Казанківської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, - закрити.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Казанківському районі Миколаївської області повернути ОСОБА_2 50% судового збору, сплаченого нею відповідно до квитанції №135 від 02 вересня 2021 року, в розмірі 454 грн.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.П. Сябренко