Справа № 361/1010/21
Провадження № 2/361/2113/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30 листопада 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретар Латчук Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили право на користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2021 року до суду звернувся позивач із вказаним позовом, у якому просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням власнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовував тим, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 , які є зареєстровані в даному будинку. Відповідач ОСОБА_2 також значиться зареєстрованою в даному будинку, але користування ним не здійснює та не проживає в ньому з 31 січня 2019 року без поважних причин, самостійно змінивши своє фактичне місце проживання.

Позивач та третя особа перебувають у зареєстрованому шлюбу з 29.04.1978 р., відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивача та третьої особи. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2020 р. шлюб між відповідачем та сином сторін було розірвано, тому родинні відносини між позивачем та відповідачем було розірвано. Фактичне утримання вищезазначеного будинку здійснює позивач за погодженням із третьою особу. Відповідач не користується та не цікавиться даним будинком, проте позивачу доводиться нести додаткові витрати по утриманню житла відповідно до кількості зареєстрованих осіб у ньому. Перешкод у користуванні у користування будинком відповідачу не здійснюється.

Таким чином, відповідач не проживає тривалий час за місцем своєї реєстрації без поважних причин, вищезазначеним будинком не цікавиться, участі у його утриманні не приймає, перешкод у користуванні житлом немає.

25 лютого 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Кивїської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01 червня 2021 року.

Позивач, будучи належно повідомленим, в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач, будучи належно повідомленою, в судове засідання не з`явилась про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа, будучи належно повідомленою, в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила позов задовольнити.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач та третя особа перебувають у зареєстрованому шлюбу з 29.04.1978 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 29.04.1978 року (а.с.19).

Право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будинок АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 1996 року на праві спільної сумісної власності в рівних долях (а.с.11).

Відповідач перебувала із сином позивача та третьої особи у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2020 р. було розірвано (а.с.20).

Як вбачається з актів обстеження житлових умов від 24.09.2019 року, 30.10.2019 року, 26.11.2019 року, 04.01.2020 року, 03.02.2020 року, 12.01.2021 року відповідач ОСОБА_2 , 1978 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але фактично за даною не проживає з 31.01.2019 року, даний факт засвідчено підписами сусідів (а.с. 23, 24, 25, 26, 27, 28).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та

ст. 150 Житлового кодексу України (далі ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає понад один рік й не користується будинком АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати її такою, що втратила право користування даним будинком.

Керуючись ст.ст.321, 391 ЦК України, ст.ст. 76-83, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.