У Х В А Л А

28 грудня 2021року м. Київ

Справа № 2-4952/11

Провадження: № 22-ц/824/15726/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., суддів Борисової О.В., Левенця Б.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року, постановлену під головуванням судді Захарчук С.С.,

та на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року, ухвалене під головуванням судді Захарчук С.С.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання траншу,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 про визнання договору про надання траншу недійсним,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В подальшому із зустрічними позовними вимогами до суду звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року заяву ПАТ «ПроКредит Банк» про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , відхилено, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року залишено без змін.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року позов ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 371 431,78 доларів США, еквівалент суми 2 967 739,95 грн, боргу по капіталу, 12 111, 83 доларів США, еквівалент суми 96 773,52 грн, боргу по процентах по графіку, 142 184,41 грн комісії за управління кредитом, 37 122,01 грн пені.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 1 700 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 про визнання договору про надання траншу недійсним відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 13 грудня 2013 року ПАТ «ПроКредитБанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою.

23 грудня 2013 року з апеляційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року, а також на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилено.

Апеляційну скаргу ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року в частині відмови ПАТ «ПроКредит Банк» у стягненні кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 як солідарних із ОСОБА_3 боржників скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Солідарно з ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за рамковою угодою № 9 від 12 жовтня 2007 року та договором про надання № 20.1215/9 від 12 жовтня 2007 року (зі змінами та доповненнями) у розмірі 370 431,78 доларів США, еквівалент суми 2 968 854,22 грн боргу по капіталу, 12 111,83 доларів США, еквівалент суми 96 773,52 грн боргу про процентам згідно з графіком та 37 122,01 грн пені.

Солідарно з ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за рамковою угодою № 9 від 12 жовтня 2007 року та договором про надання № 20.1215/9 від 12 жовтня 2007 року (зі змінами та доповненнями) у розмірі 370 431,78 доларів США, еквівалент суми 2 968 854,22 грн боргу по капіталу, 12 111,83 доларів США, еквівалент суми 96 773,52 грн боргу про процентам згідно з графіком та 37 122,01 грн пені.

В іншій оскаржуваній частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року відмовлено.

18 жовтня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року та на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року разом із клопотанням про поновлення процесуального строку на оскарження судових рішень.

Клопотання обґрунтоване тим, що вона, ОСОБА_1 є третьою особою на боці відповідачів у справі, а також спадкоємицею ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і на час смерті якого вона була неповнолітньою. На час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення вона була малолітньою, а в липні 2014 року стала неповнолітньою. З липня 2013 року її інтереси у суді ніхто не представляв, справа розглянута судом за її відсутності, без повідомлення про розгляд справи. Вважає, що оскаржуване рішення порушує її права, свободи та інтереси як спадкоємиці ОСОБА_3 , існує загроза незаконного позбавлення її житла та заволодіння її майном без правових підстав, оскільки приватним виконавцем її було повідомлено про те, що квартира, в якій вона проживає, належить банку на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року. Наведені обставини, на її думку, є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

20 жовтня 2021 року цивільну справу витребувано із суду першої інстанції.

29 жовтня 2021 року справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження суд виходить з наступного.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

У частині першій статті 352 ЦПК України зазначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19) зроблено висновок про те, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи.

Оскарження судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Необхідно зазначити, що добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті13 ЦК України).

При цьому, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Звертаючись до суду із вказаною апеляційною скаргою, ОСОБА_3 позиціонує себе спадкоємицею ОСОБА_3 - відповідача у справі.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 мав двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 85).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (т. 6 а.с. 185).

Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 за життя скористався правом на апеляційне оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року, а також ухвали Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року.

Наслідком апеляційного перегляду між іншим було залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення Дарницького рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року та відмова у відкритті за апеляційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, для ОСОБА_1 як правонаступниці ОСОБА_3 усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для неї так само, як вони були обов`язкові для ОСОБА_1 .

Главою 1 Розділу V ЦПК України («Апеляційне провадження») унормовано питання щодо права на апеляційне оскарження, його строків, щодо форми і змісту апеляційної скарги (ст. 356 ЦПК України), підстави залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги визначені (ст. 357 ЦПК України), підстави відмови у відкритті апеляційного провадження (ст. 358 ЦПК України).

В той же час, наведені положення закону не містять приписів щодо дій суду апеляційної інстанції у випадку подання апеляційної скарги через значний проміжок часу (7 років) на судові рішення, які набрали законної сили, правонаступником померлого відповідача, який за життя у повній мірі використав належне йому право на апеляційне оскарження постановлених у справі судових рішень.

Згідно п. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

З урахуванням вищевикладених обставин, зважаючи на положення п. 9 ст. 10 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку слід застосувати положення пункту 3 частини 1 статті 358 ЦПК України та відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка позиціонує себе як правонаступницю ОСОБА_3 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року та на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року.

Відмова у відкритті апеляційного провадження у даному випадку не обмежує право заявниці на доступ до суду, оскільки таке обмеження права на апеляційне оскарження передбачено законом, і є пропорційним його легітимній меті сприяти добросовісній процесуальній поведінці, а також дотримання принципу правової визначеності.

Керуючись ст.ст. п. 9 ст. 10, 55, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2011 року та на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання траншу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 про визнання договору про надання траншу недійсним, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

Б.Б. Левенець