Провадження № 2-а/522/415/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі :

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Середи А.В.,

представника позивача - Саркісяна А.Р. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

перекладача - Лама Матьє Кіоісе,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2021 до Приморського районного суду м. Одеси звернулось з позовом Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 24.03.2022, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України допустивши негайне виконання рішення суду. В обґрунтування позову вказує, що відповідач на території України знаходиться незаконно, ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Ухвалою суду від 24.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 24.09.2021.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову.

Будь-яких клопотань щодо залучення додаткових доказів до матеріалів справи відповідач не надавав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.09.2017 по АДРЕСА_1 було виявлено та доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області особу, який назвався громадянином Республіки Гвінея ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки та відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що на територію України громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_2 прибув 01.11.2013 легально, авіарейсом м. Конакрі (Гвінея) - м. Дакар (Сенегал) - м. Стамбул (Туреччина) - м. Одеса (Україна), на підставі національного паспорту № НОМЕР_1 та оформленої одноразової візи до України з метою вступу до Міжнародного Гуманітарного Університету, але не зміг навчатися через несплату коштів.

26.10.2015 відповідач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду особової справи № 2015OD0327 громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 , на підставі вивчених документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Державною міграційною службою України встановлено, що стосовно заявника умови передбачені п.п. 1 чи 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відсутні та прийнято рішення від 29.08.2016 № 466-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 у справі № 815/6514/16 у задоволенні адміністративного позову громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 29.08.2016 № 466-16 та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю. Не погоджуючись із зазначеним рішенням громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 у справі № 815/6514/16, апеляційну скаргу громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 без змін. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_2 подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2017 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 у справі № 815/6514/16.

26.10.2015 відповідача було документовано довідкою про звернення за захистом в Україні з терміном дії до 26.11.2015. Враховуючи те, що рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.08.2016 № 466-16 оскаржувалося у судовому порядку, громадянину Республіки Гвінея ОСОБА_2 терміни дії довідки неодноразово продовжувався, а саме до 12.11.2016, до 29.02.2017, до 29.05.2017 та до 07.09.2017.

18.09.2017 стосовно громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МОД № 073873 та постанову про накладення адміністративного стягнення від 18.09.2017 серія ПН МОД № 073873 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, який було сплачено відповідачем 19.09.2017 (квитанція від 19.09.2017 № 0.0.852818086.1).

18.09.2017 Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 81 про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 17.10.2017. Однак, у визначений термін відповідач з території України не виїхав, із заявою про добровільне повернення до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважав.

Крім того, працівниками ГУ ДМС України в Одеській області спільно з співробітниками Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області 23.09.2021, під час проведення оперативно - профілактичних заходів, а саме відпрацювання в рамках операції «Мігрант» за адресою: м. Одеса, ринок «Привоз», повторно виявлено громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні та був доставлений до приміщення ГУ ДМС України в Одеській області.

23.09.2021 стосовно відповідача Республіки Гвінея ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ч. 1 ст. 203 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МОД № 006081 та постанову про накладення адміністративного стягнення від 23.09.2021 серія ПН МОД № 006141 у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Окрім того, 23.09.2021 стосовно відповідача Республіки Гвінея ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення МОД 000132 про що у цей же час відповідно до вимог ст. 261 КУпАП повідомлено Одеський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У визначений термін відповідач з території України не виїхав, тому ГУ ДМС України в Одеській області обґрунтовано стверджує, що іноземець ухиляється від виконання рішення про примусове повернення.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що йому не було відомо, що він повинен залишити територію України у строк до 17.10.2017, оскільки на рішенні про його примусове повернення в країну походження від 18.09.2017 № 81 міститься його підпис, яким він зобов`язався залишити територію України у вказаний строк.

Крім того, згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 14 ст. 1 вище зазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Також судом встановлено, що 24.09.2021 ГУ ДМС України було подано адміністративний позов до Приморського районного суду м. Одеси до відповідача про його примусове видворення.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,:

f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Частиною 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України (яка є спеціальною нормою) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Частиною 2 ст. 101 КАС України (яка є загальною нормою) передбачено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками.

Слід зазначити, що ГУ ДМС України в Одеській області не зверталось з клопотанням про зобов`язання відповідача внести заставу та з клопотанням про взяття даної особи на поруки підприємства, установи чи організації, в зв`язку з тим, що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обов`язок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок.

На даний час, Кабінетом Міністрів України, на виконання ст. 289 КАС України не прийнято порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування судом застави як заходу до іноземця, який застосовується адміністративним судом в порядку КАС України.

Вказане свідчить про відсутність механізму реалізації судом положень ст. 289 КАС України при застосуванні до іноземця застави, тобто про неможливість практичного застосування судом застави до іноземця.

Водночас, статтею 371 КАС України визначено перелік судових рішень, які виконуються негайно, проте положеннями статті негайне виконання рішення суду про затримання іноземця не передбачено.

Суд вважає, що затримання відповідача, незважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим, оскільки в цьому випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання відповідачем певних обов`язків, пов`язаних із залишенням території України.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає частковому задоволенню.

Подібну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 522/15129/19.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Затримати громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 24 березня 2022 року, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя І.А. Павлик