Єдиний унікальний номер судової справи: 487/1502/18
Номер провадження: 22-ц/812/2273/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника відповідачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді - Гаврасієнко В.О. в приміщенні того ж суду о 08 год 30 хв у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

26 березня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 11 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 500411682 за умовами якого Банк надав позичальниці кредит у сумі 20 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99% річних на строк до 12 вересня 2019 року.

Згідно умов кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ, за умовами якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги в тому числі й до ОСОБА_2 за кредитним договором № 500411682 від 11 вересня 2013 року.

На виконання умов договору факторингу від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» направило відповідачці повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконала свого обов`язку щодо сплати кредитних коштів та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором, ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» направило відповідачці повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором, яке в добровільному порядку не виконане, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договорам №500411682 від 11 вересня 2023 року у розмірі 44 300,12 грн. з яких: 19 107,70 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 19 392,42 грн. заборгованість за процентами та комісією, 5800 грн. пеня, штраф та неустойка.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2020 року позов ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2021 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи, те, що позов пред`явлено у березні 2018 року, а право на позов виникло з 12 серпня 2014 року по 12 серпня 2017 року та при наявності заяви представника відповідачки щодо застосування строків позовної давності, а також те, що до суду не надано доказів переривання строку позовної давності, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду є незаконним, не обґрунтованим, ухваленим без з`ясування всіх обставин справи з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідачки - адвокат Заливчий Я.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідачки - адвоката Ремешевського Є.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 11 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 500411682 за умовами якого Банк надав позичальниці кредит у сумі 20 000 грн.зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99% річних на строк до 12 вересня 2019 року (т.1 а.с. 4-8).

Кредит надається позичальниці для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо така сплата комісій передбачена Розділом 1 цього Договору та/або інших платежів за Договором, сплата яких передбачена цим Договором сплатити Банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу.

При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором, визначені сторонами у Розділі №2 цього Договору.

За наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа Банк» станом на 12 вересня 2016 року за кредитним договором № 500411682 від 11 вересня 2013 року становить 44 300, 12 грн. з яких: 19 107,70 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 19 392,42 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 5800 грн. - пеня, штраф, неустойка, (т.1 а.с.14).

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу із додатковою угодою до нього від 08 грудня 2014 року за умовами якого, первісний кредитор зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги боржників за Кредитними договорами (т. 1 а.с. 17-19).

В подальшому, 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016 - 1 ДМГ /ЄАПБ відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнту за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами перелік яких міститься в Додатку №1-1 до вказаного договору (т. 1 а.с. 20-22).

За вказаним договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Дата Майнінг Груп» грошові кошти у сумі 6 876 362,42 грн. (т. 2 а.с.38)

На підставі Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 10 жовтня 2016 року до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄДПБ від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було прийнято права вимоги, зокрема, за договором № 500411682 від 11 вересня 2013 року, укладеним з ОСОБА_2 у загальній сумі 44 300, 12 грн. з яких: 19107,70 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 19392,42 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 5800 грн. - пеня, штраф, неустойка, що підтверджується Додатком №1-1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 23-24).

19 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» направляло на адресу ОСОБА_2 повідомлення за вих. №001475960-1 про те, що за договором факторингу від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до неї у сумі 44 300,12 грн. (т. 1 а.с.15)

В подальшому, 24 жовтня 2016 року ТОВ ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено ОСОБА_2 повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №500411682 від 11 вересня 2013 року, яке містило вимогу оплатити на його користь заборгованість у розмірі 44 300,12 грн. (т. 1.а.с.16).

Однак, зазначені вище вимоги відповідачкою залишені без виконання.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки датою виникнення простроченої заборгованості у розрахунку зазначено 12 серпня 2014 року, а з позовом позивач звернувся 26 березня 2018 року.

Між тим з таким висновком погодитися не можливо з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.

Відповідно до правил частини другої статті 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.

Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суду встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням встановленого та положень вказаних норм слід дійти висновку, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 500411682 від 11 вересня 2013 року та має непогашену заборгованість.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (п.1ч.1 ст. 261 ЦК України).

Оскільки кредитний договір - це договір який має чіткі часові рамки для виконання зобов`язань за ним, то перебіг позовної давності за кредитним договором починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобов`язань.

Відповідно до умов кредитного договору № 500411682 від 11 вересня 2013 року, остаточна дата повернення кредиту - 12 вересня 2016 року.

Відтак, строк позовної давності необхідно відраховувати по кредитному договору саме з 12 вересня 2016 року.

Загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором має часові рамки, а саме він розпочинається 12 вересня 2016 року та закінчується 12 вересня 2019 року.

Тому, позивач звернувшись до суду у березні 2018 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строку позовної давності.

Тобто, відсутні підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений.

На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки датою виникнення простроченої заборгованості у розрахунку зазначено 12 серпня 2014 року, а з позовом позивач звернулося 26 березня 2018 року.

До того ж, матеріли справи не містять доказів на підтвердження того, що у відповідачки виник обов`язок достроково погасити всю кредитну заборгованість саме з 12 серпня 2014 року, а саме направлення Банком повідомлення про дострокову сплату кредитних коштів.

За такого, вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується розміру заборгованості то колегія виходить з наступного.

Так, згідно розрахунку станом на 12 вересня 2016 року за кредитним договором № 500411682 від 11 вересня 2013 року заборгованість становить 44 300, 12 грн. з яких: 19 107,70 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 19 392,42 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 5800 грн. - пеня, штраф, неустойка, (т.1 а.с.14).

Пунктом 2.8. кредитного договору передбачена комісійна винагорода Банку, яка за управління кредитом становить - 2,05% .

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною.

За такого, заборгованість за кредитним договором, повинна стягуватися за вирахуванням комісійної винагороди.

Як вбачається з розрахунку заборгованість за комісією становить 12 291,82 грн., до того ж на сплату комісії ОСОБА_2 було сплачено по 410 грн., 04 жовтня 2013 року та 08 листопада 2013 року на суму 820 грн. умова про сплату якої є нікчемною, а відтак підлягає зарахуванню до сплати на відсотки.

Отже, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки становить 31 187,70 грн. ( тіло - 19 107,70 грн. + відсотки - 6 280 грн. (7 100 грн. 820 грн.) + штраф -5800 грн.)

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового судового рішення про часткове задоволення вимог, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості у сумі 31 187,70 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволеним вимогам 70,4% (31 187,70 грн: 44 300,12 грн.) у розмірі 3 101, 12 грн. за подання позову - 1 240,45 грн. (1762 грн. х 70,4%) + за подання апеляційної скарги 1860,67 грн. (2 643 грн. ( (1762 грн. х 150%) х 70,4%)

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 08 серпня 1997 року Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032,м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 500411682 від 11 вересня 2013 року станом на 12 вересня 2016 року в сумі 31 187,70 грн. з яких: тіло кредиту - 19 107,70 грн., проценти 6 280 грн., штраф 5 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 3 101,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.