ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/942/21
провадження № 2-з/691/12/21
УХВАЛА

23 вересня 2021 року м. Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області Савенко О.М., розглянувши заяву з додатками ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

встановив :

21 вересня 2021 року до Городищенського районного суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в якій просить накласти арешт на двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 зареєстрованої за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер ННС №947146,ННС №947147 р. №1619 від 12.06.2018р. у зв`язку з невиплатою заробітної плати у розмірі 18957,15грн. за умовами Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю №7 від 30 квітня 2021 року.

Вивчивши всебічно, повно, об`єктивно обставини справи, вказані заявником у заяві, та всі фактичні дані, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, проаналізувавши зміст документів в додатку, суддя приходить до висновку про її повернення заявнику в силу наступного.

Так, за змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч.2ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Статтею 151 Цивільного процесуального кодексу України чітко визначені вимоги, що пред`являються до форми та змісту заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вивчивши зміст заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суддею встановлено, що вона не відповідає вимогам, встановленим положеннями вищевказаної норми права.

Так, із заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вбачається, що вона подана до подачі позовної заяви до суду і адресована в Городищенський районний суд Черкаської області із зазначенням в тексті заяви про подачу самого позову до Черкаського районного суду Черкаської області з визначеними позовними вимогами про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки по день постановлення рішення. За наявності такої інформації, заявнику, слід рекомендувати взяти до уваги вимоги ст.152 ЦПК України щодо порядку подання заяви про забезпечення позову, яка визначає, що до подання позовної заяви, - заява про забезпечення позову подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Потребує і доопрацювання заява в частині зазначення даних заявника про його місцезнаходження або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштового індексу, остільки така інформація носить загальний характер: АДРЕСА_2 , і при цьому не узгоджується з адресою яка відображена у Формі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю №7 від 30 квітня 2021 року та даними у паспорті ОСОБА_1 ..

Частина 6 ст. 151 ЦПК України визначає, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Заявник, з посиланням на п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", зазначає, що звільнена від сплати судового збору, без зазначення правового обґрунтування. Так, згідно п.1ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір" - від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Остільки ОСОБА_1 згідно до змісту та форми заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви є заявником, а не позивачем, і суд, розглядає вимогу про забезпечення позову, а не позов про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та інші вимоги, що випливають із трудових правовідносин, то підстави для звільнення від сплати судового збору, суддею не встановлені. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 частини 2 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про забезпечення позову судовий збір сплачується у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так як, згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 році з 1 січня становить 2 270,00 грн., то, виходячи з наведених вище норм Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік", заявник ОСОБА_1 за подачу заяви про забезпечення позову має сплатити суму судового збору в розмірі 454,00 грн.

Судовий збір необхідно перераховувати за відповідними реквізитами суду, які розміщені на офіційному сайті «Судова влада» в загальному доступі.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, тому заявнику, слід обґрунтувати співмірність обраного виду забезпечення позову із розміром та видом позовних вимог, остільки заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення. Не зазначено у змісті заяви і об`єктивні причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов саме у виді накладення арешту на квартиру ОСОБА_2 , не обґрунтовано необхідність забезпечення позову обраним видом забезпечення позову.

Також, частиною 2 ст.157 ЦПК України передбачено, що примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. З огляду на наведене, заявником не конкретизовано, кому саме слід доручити виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також не конкретизовано всіх осіб, яких стосується забезпечення позову, в разі прийняття відповідного рішення судом.

Вимоги ч. 10 ст. 153 ЦПК України передбачають, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються. Крім того, необхідно в даному випадку також зазначити, що повернення заяви про забезпечення позову не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає ОСОБА_1 повторно звернутися з даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Виходячи з наведеного вважаю, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову повертається заявнику.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 149, 151, 153, 259, 260, 354 України, суддя, -

постановив :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію хвали суду надіслати для відому ОСОБА_1 ..

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії такої ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Савенко