Справа №748/1822/21
Провадження №2/751/1412/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Бережнюк О.М.,

представника позивача Дубовик Н.М.,

представника відповідача Чернігівської обласної прокуратури Рибалко Н.В.,

представника відповідача Державної казначейської служби України Устименко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить стягнути з Держави Україна на свою користь моральну шкоду у розмірі 500000,00 гривень та 51000,00 гривень витрат на правничу допомогу за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 грудня 2018 року слідчим СВ Корюківського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області в рамках кримінального провадження, відомості про яке було внесено до ЄРДР за №0000350 від 02.12.2018 року, йому було повідомлено про підозру у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

10 грудня 2018 року слідчим суддею Корюківського районного суду Чернігівської області йому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 60 діб.

07 березня 2019 року слідчим суддею Корюківського районного суду Чернігівської області йому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 05.04.2019.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 04.12.2019 р. по справі №736/559/19 його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та виправдано його, цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Пояснює, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до ч.5 ст.36 КК України, його дії не мають наслідку кримінальної відповідальності, а тому його необхідно виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку з відсутністю у його діянні складу злочину.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2020 року по справі №736/559/19 апеляційні скарги потерпілої та прокурора залишені без задоволення, а виправдувальний вирок Менського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2019 року щодо нього - без змін.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, за наслідками розгляду кримінального провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 , ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 24.07.2020 року стосовно нього залишено без змін, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 - без задоволення.

Позивач вказує, що загальна тривалість кримінального переслідування відносно нього становила з 05 грудня 2018 року - дати повідомлення про підозру, по 10 лютого 2021 року - винесення постанови судом касаційної інстанції, якою його остаточно виправдано - 26 місяців 5 днів.

Стверджує, що в результаті пред`явлення йому підозри та незаконного кримінального переслідування, він тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя, перебував під домашнім арештом. Зокрема, у зв`язку з порушенням проти нього кримінальної справи, він зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію. Через недоброзичливе ставлення та погрози родичів померлого ОСОБА_2 він вимушений був разом із дружиною, 9-ти місячним сином та прийомною донькою залишити місце мешкання: будинок АДРЕСА_1 та переїхати в покинутий будинок АДРЕСА_2 , де мешкає по теперішній час. У зв`язку з незаконним перебуванням під слідством було принижено його репутацію законослухняного громадянина; позбавлено конституційного права на свободу і особисту недоторканність. Так, під час безпідставного обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він був позбавлений звичайних умов пересування країною або поза її межами та інших умов життя, в тому числі його було принижено через те, що неодноразово у якості обвинуваченого/підсудного він змушений був з`являтися в публічне місце до суду, де його бачила значна кількість людей, в тому числі знайомі; мали місце моральні переживання як з його боку, так і з боку всіх членів сім`ї (дружини) та родичів, які, знаючи його, вкрай переживали з цього приводу, а він, в свою чергу, сильно переживав за здоров`я своїх близьких, щоб вони витримали таке нервове перенавантаження, особливо дружина, яка перебувала по догляду за дитиною віком до 3-х років: було позбавлено можливості виконувати свої обов`язки як основного годувальника в родині; було порушено його нормальні життєві зв`язки, життєвий уклад; це призвело до позбавлення можливостей реалізації його звичок і бажань; порушено нормальні стосунки з оточуючими людьми, в тому числі членами родини; окремі сусіди, не знаючи ситуації, почали тоді ставитись до нього насторожено, сприймаючи за злочинця. Разом з тим, тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані його здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі.

Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач вважає, що він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦK України, Закону № 266/94-ВР. Зазначає, що мінімальний розмір відшкодування позивачу моральної шкоди за 26 місяці перебування під слідством чи судом становить 156000,00 грн. При цьому, визначений законом розмір, який гарантований державою - є мінімальним, обмежень щодо максимального розміру закон не містить.

Також пояснює, що внаслідок порушення відносно нього кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, ним понесені витрати на правничу допомогу при відстоюванні прав та інтересів у кримінальному провадженні в розмірі 51000,00 грн.

15.09.2021 року відповідачем Чернігівською обласною прокуратурою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру такої шкоди та підстав для її стягнення (а.с. 123-130).

Від відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, 20.09.2021 року надійшов відзив (а.с.140-144), відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Зазначає, що позивача було повідомлено про підозру 05.12.2018, виправдувальний вирок суду було залишено без змін ухвалою апеляційного суду 24.07.2020, тобто саме з цієї дати виправдувальний вирок набрав законної сили та фактично з цієї дати закінчилось кримінальне переслідування. З розрахунків позивача можна зазначити, що суму, яку він намагається стягнути, є завищеною та необґрунтованою. Крім того не доведений факту заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб органів досудового розслідування та моральною шкодою.

Також 22.09.2021 року надійшов відзив від Державної казначейської служби України (а.с.150-152), відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що казначейство згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Оскільки дії казначейства та органів прокуратури і поліції відносно позивача не визнані незаконними, то не встановлено вчинення ними протиправних дій або бездіяльності, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення та передумовою настання цивільно-правових наслідків. Також вважають, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності.

Отримавши відзиви від Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Державної казначейської служби України, представником позивача подані відповіді на відзив (а.с.158-167, 177-183, 192-196), відповідно до яких з викладеними міркуваннями та аргументами не погоджується, позовні вимоги просить задовольнити. Зазначає, що надання особі статусу виправданого зумовлює виникнення у неї права на відшкодування завданої шкоди відповідно до ст. 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Через службову недбалість чи непрофесіоналізм слідчого та прокурора дії ОСОБА_1 було кваліфіковано невірно, що і призвело до його виправдання у зв`язку з відсутністю у його діянні складу злочину. Крім того законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено її граничний розмір. Витрати на правничу допомогу підтверджені документами, оформлені у встановленому законом порядку, а тому є підстави для їх стягнення. Також законодавством не передбачено необхідності встановлення судовими рішенням неправомірності дій органів досудового розслідування та прокуратури як підстави для відшкодування шкоди за рахунок держави. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, оскільки мається виправдувальний вирок суду стосовно позивача, і незаконність його перебування під слідством та судом встановлена цим вироком.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзиви на позовну заяву.

Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Представник Головного управління національної поліції в Чернігівській області в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву з проханням провести судове засідання без участі представника ГУНП в Чернігівській області.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.

Щодо визначення підсудності справи суд керується процесуальними нормами статей 27, 28 чинного ЦПК України, як прийнятими пізніше Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Вислухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено, що 05 грудня 2018 року в рамках кримінального провадження №0000350 від 02.12.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (а.с.29-31).

Ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 10.12.2018 року до ОСОБА_1 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 60 днів (а.с.32-34), який в подальшому продовжувався ухвалою слідчого судді від 04.02.2019 (а.с.35-37).

Ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 05.03.2019 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 від 02.12.2018 до 05.04.2019 року (а.с.38-40).

Менський районний суд Чернігівської області вироком від 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнав невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдав його (а.с. 41-59).

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 24 липня 2020 року виправдувальний вирок Менського районний суду Чернігівської області від 04 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишив без змін (а.с.61-75).

Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 лютого 2021 року ухвала Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишена без змін (а.с.77-86).

За надання правової допомоги ОСОБА_1 в кримінальному провадженні №0000350 від 02.12.2018 року на підставі договору про надання правової допомоги від 06 грудня 2018 року, укладеного з адвокатом Дубовик Н.М. (а.с.14-15), ОСОБА_1 сплатив 51000,00 грн., що підтверджується розрахунком попередніх витрат на оплату послуг адвоката (а.с.19-22), копіями квитанцій від 07.12.2018 №2782060 та 10.02.2021 №2782061 (а.с.23), актами наданих послуг від 04.12.2019 та 10.02.201 (а.с.24,25-26).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.89), однак на території Олександрівського старостинського округу з 02.12.2018 року не проживає (а.с.91), з 06.12.2018 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.92).

У статтях 55,56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 Конституції України, у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема: у випадку постановлення виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 05 грудня 2018 року (з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України) по 10 лютого 2021 року (винесення постанови судом касаційної інстанції), тобто 26 місяців та 5 днів.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року визначено у сумі 6 000 грн.

Таким чином, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом (з 05.12.2018 року по 10.02.2021 року - 26 місяців та 5 днів) та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (6000х26) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 156 000,00 гривень.

Враховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, враховуючи, що під час досудового розслідування до ОСОБА_1 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, та слідчо-розшукові дії, зокрема, обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 200000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди частково, суд враховує посилання позивача на те, що внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності страждала його сім`я, а малолітня дитина.

Щодо вимоги про відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу під час слідства та суду, суд зазначає наступне.

Згідно п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

З досліджених в судовому засіданні доказів: договору про надання правової допомоги, розрахунку, квитанцій та актів наданих послуг, які судом визнаються належними та допустимими, встановлено факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з кримінальним провадженням відносно нього в сумі 51 000,00 грн.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, слід стягнути з державного бюджету України на користь позивача 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 51 000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу в кримінальній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Держава Україна на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп. за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко