Справа № 349/1597/21
Провадження № 2/349/576/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2021 року м.Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 349/1597/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шидзінський І.В., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову зазначено, що позивач по справі є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . У домоволодінні значиться зареєстрованою дочка позивача ОСОБА_2 , яка протягом тривалого часу не проживає в житловому будинку. Відповідачка не бере участі в утриманні домоволодіння, її реєстрація носить формальний характер та спричиняє для позивача зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидії. Просив позов задовольнити, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач, представник позивача не прибули, у позовній заяві зазначили про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка у судове засідання не прибула повторно, не повідомила суд про причини своєї неявки, не подала клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без її участі, не подала відзиву на позов, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 08 квітня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори 08 квітня 1992 року, зареєстровано в реєстрі за № 1455, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 16 жовтня 1992 року за реєстровим № 432.

Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, складеного Центром надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради за № 849 від 21 жовтня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_3 , 1957 року народження, ОСОБА_1 , 1953 року народження і ОСОБА_2 , 1982 року народження.

Згідно акта про фактичне проживання за адресою будинок АДРЕСА_1 , складеного 22 жовтня 2021 року комісією Конюшківського старостинського округу Рогатинської міської ради за участю сусідів та члена сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає у вказаному домоволодінні понад 10 років.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК).

Відповідно до ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним.

Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.

За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його прав на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 12,13,81,ст.141, 264, 280-282, ЦПК,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Суддя О.О.Гаврилюк