провадження №2/521/296/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Леонова О.С.,

секретаря - Микитей А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю третіх осіб: Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної Алли Олексіївни та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Омарової Віолетти Султаналіївни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

09.08.2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_4 ,яка діяла в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної Алли Олексіївни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Омарової Віолетти Султаналіївни про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Згодом 28.01.2020 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву в якій зазначила, що вона є опікуном своєї онуки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки її онуки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був її сином, а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 була її невісткою (прізвище до реєстрації ОСОБА_7 ). У 2000 році її невістка - ОСОБА_6 купила квартиру по АДРЕСА_1 . Її син та невістка з 1995 року проживали у цивільному шлюбі та згодом вони зареєстрували шлюб, а саме 29.06.2001 року. ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася її онука ОСОБА_8 . З 24.10.2000 року і до теперішнього часу її онука проживає у спірній квартирі, що підтверджується характеристикою з навчального закладу ЗОШ №3, від 04.05.2018 року. Приблизно у 2005 році захворів її син ОСОБА_5 та від хвороби отримав інвалідність третьої групи безстроково. ІНФОРМАЦІЯ_3 її син ОСОБА_5 - помер. На фоні стресу її невістка ОСОБА_6 втратила зір, що підтверджується медичним висновком від 24.11.2016 року. Згодом в неї почалася атеросклеротична хвороба серця. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 - померла. Після смерті невістки ОСОБА_9 було вилучено органом опіки та передано до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», де вона знаходилась до 05.06.2018 року. 05.06.2018 року ОСОБА_4 визначено опікуном. Згодом їй стало відомо про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ввели в оману і шахрайськими діями, з метою збагачення заволоділи квартирою раніше не знайомі їй особи ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Нібито ОСОБА_6 надала довіреність на право користування та розпорядження усім майном. 13.11.2014 року ОСОБА_12 на підставі зазначеної довіреності продає спірну квартиру ОСОБА_14 . Зі слів ОСОБА_1 , позивачу стало відомо про те, що дійсно до них у спірну квартиру приходили чоловіки циганської національності підпаювали спиртними напоями батьків.

Позивачка зазначає, що 15.10.2014 року її мати - ОСОБА_15 була введена в оману ОСОБА_3 та особою циганської національності, який просив її матір дати довіреність на продаж та купівлю автомобіля. Так у вказаний день ОСОБА_15 підписала довіреність на продаж квартири вважаючи що це довіреність на автомобіль. Крім того, онука повідомила, що одного з чоловіків циганської національності було ім`я « ОСОБА_16 » і цей ОСОБА_16 завжди приходив з ОСОБА_17 , спаювали сина та невістку після чого психологічно та фізично знущалися над ними. Також, ОСОБА_3 за продану квартиру отримав від покупця ОСОБА_2 кошти у сумі 458700 грн., яка є балансовою вартістю квартири, однак ніяких грошей батькам її онуки не віддавав. Підтвердженням цього є звернення її невістки до поліції Маліновського ВП в м. Одесі в Одеській області від 27.05.2015 року з письмовою заявою про неправомірні дії з боку ОСОБА_3 щодо незаконного продажу спірної квартири, на підставі чого були внесені відомості до ЄРДР кримінальне провадження №0002181 від 27.05.2015 року, передбаченого ст. 358 КК України. 10.10.2016 року ОСОБА_6 припиняє дію довіреності на відчуження усього майна від 14.10.2014 року.

Позивач вважає, що згідно зі статтею 224 ЦК України правочин вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. Оскільки її онука - ОСОБА_8 , яка на час укладання договору купівлі-продажу була малолітньою вона не мала і не має права власності на квартиру, проживаючи без відповідної реєстрації в квартирі з батьками, ОСОБА_1 набула права користування цим житлом як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування. Таким чином, правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.ОСОБА_1 , як спадкоємиця звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Лутченко А.А. із заявою про прийняття спадщини у вигляді вищезазначеної квартири. Однак, оформити своє спадкове право вона не може оскільки вказана квартира поза відома та волі ОСОБА_15 була незаконно переоформлена 13.11.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Шевиріною А.О. на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1822 від 13.11.2014 року на нового власника ОСОБА_2 . Підставою для укладення договору купівлі-продажу та державної реєстрації право власності на нового власника стала підроблена довіреність серії НАВ 259270 від 15.10.2014 року видана від імені ОСОБА_15 на ім`я ОСОБА_3 та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Омаровою В.С. в якій ОСОБА_15 нібито уповноважує ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . Про існування вказаного договору купівлі-продажу від 13.11.2014 року ОСОБА_15 не було відомо. На початку 2016 року до ОСОБА_15 з`явилися невідомі їй раніше люди з вимогою звільнити квартиру та повідомили про те що вони її купили. ОСОБА_15 заперечувала дійсність договору купівлі-продажу та вказувала, що квартиру не відчужувала, ніяким чином права третім особам на квартиру не передавала, довіреностей іншим особам на вчинення вищезазначених дій не видавала, тобто не вчиняла будь-яких дій, направлених на перехід права власності до іншої особи, ОСОБА_15 ніколи не бачила, жодних коштів за продаж квартири не отримувала.

За вказаних обставин, ОСОБА_15 за життя звернулася до Малиновського ВП ГУНП у Одеській області із заявою щодо неправомірних дій збоку ОСОБА_3 щодо незаконного продажу її квартири по АДРЕСА_1 про вчинення шахрайських дій, відомості були внесені до ЄРДР. Позивач вважає, що укладення договору купівлі-продажу від 13 листопада 2014 року вчинено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення, а саме законного власника спірної квартири - ОСОБА_15 і відповідності такого правочину його внутрішній волі як власника відповідного майна. Правочин що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а отже відповідно до ст. 215 ЦК України такий правочин визнається судом недійсним. На підставі вказаного позивач змушена звернутися до суду в інтересах своєї онуки - ОСОБА_1 з відповідним позовом.

24.09.2019 року (вхід. №43380) від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Бриленко К.Б., який діє на підставі ордеру серії ОД № 512552 від 09.09.2019 року до суду надійшов відзив на позов, в якому він просив повернути позовну заяву позивачам, оскільки позов єбезпідставним і необґрунтованим та у випадку, якщо справа буде розглядатись за правилами загального позовного провадження - відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві на позов вказує, що позивачем було порушено строк позовної давності на подання позовної заяви, оскільки ст. 257 ЦПК України передбачає, що загальна позовна давність становить 3 роки. ОСОБА_4 є бабусею ОСОБА_1 , однак представник відповідача звертає увагу на той факт, що вона подає позовну заяву від себе. Тобто, на думку представника відповідача, позивач ОСОБА_4 , яка є опікуном ОСОБА_1 та діє в її інтересах зі змісту позовної заяви не вбачаються порушення саме її прав та підстав для звернення. Оскільки ОСОБА_4 не має права власності на майно, яке є предметом оскаржуваного договору, та відповідно до документів, наявних у справі, не була власником цього майна, проживала весь час в іншій області Україні, отже, й не користувалася вказаним майном. Підтвердження цьому надає і сама ОСОБА_4 у позовній заяві, стверджуючи про те, що їй стало відомо про можливе порушення прав її сина та невістки, введення їх в оману «лише згодом», після визнання її піклувальником ОСОБА_1 , тобто, після червня 2018 року. На думку відповідача - ОСОБА_2 , жодні його дії, які він коли-небудь вчиняв, не могли порушити жодного права позивача - ОСОБА_4 , а особливо укладення ним договору купівлі- квартири за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки ОСОБА_4 не була ані власником квартири, ані стороною договору, ані представником сторін договору. Отже, право ОСОБА_4 , яке вона вважає порушеним внаслідок укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, в неї особисто відсутнє. Під час розгляду Малиновським районним судом м. Одеси справи № 521/8183/17 був встановлений факт смерті ОСОБА_15 (на час розгляду справи - позивача) та визнано ОСОБА_1 правонаступницею ОСОБА_15 у справі. З наведеного виходить, що справа, предметом розгляду якої є договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , від 13.11.2014 року, жодним чином не стосується позивача - ОСОБА_4 , а дії відповідачів не порушили її права, свободи та інтереси. До того ж, враховуючи строк для звернення до суду за захистом таких прав (позовна давність), то, враховуючи, що заінтересовані особи повинні були дізнатися про порушення своїх прав та законних інтересів 13.11.2014 року, в день укладення оскаржуваного договору, строк для позивача - ОСОБА_4 на оскарження таких дій закінчився 13.11.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому представник відповідача та відповідач вважають, що в задоволенні вимог позивача - ОСОБА_4 слід відмовити.

Також представник відповідача вважає, що було не дотримано позивачем - ОСОБА_1 вимог щодо наявності цивільної дієздатності на подання позовної заяви та дотримання строків на оскарження дій відповідачів. Оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦПК України, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Отже, особисто участь позивач - ОСОБА_1 у відносинах, що складають предмет спору, не брала, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири (13.11.2014 року) їй виповнилося лише 12 років і вона була малолітньою особою в розумінні законодавства України. Таким чином, позивач - ОСОБА_1 не в змозі особисто здійснювати цивільні процесуальні права та обов`язки та не мала права подавати позовну заяву, за якою було відкрито провадження у справі № 521/13267/19, щодо якої подається цей відзив на позов. Згідно з положеннями ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності. Тому, представник відповідача та відповідача вважають, що позов повинен бути залишений без розгляду з підстав, встановлених ст. 257 ЦПК України.

Представник відповідача також вважає, що позивачі зловживають своїми процесуальними правами, оскільки під час розгляду справи № 521/8183/17 до позивача - ОСОБА_1 в межах процесуального правонаступництва перейшли права позивача у справі після смерті матері, однак вона не скористалась своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`явившись на виклик суду на судові засідання у справі, що призвело до залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. В подальшому, 29.07.2019 року позивач - ОСОБА_4 подала до Малиновського го суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_2 , про визнання недійсним у купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії. 02.08.2019 року стороною позивача по вказаній справі подану заяву про відкликання позовної заяви згідно із п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. Внаслідок цього, після прийняття заяви, суд ухвалою від 02.08.2019 року у справі № 521/12558/19 повернув позовну заяву. Таким чином, є 3 (три) випадки, включно з цією справою, коли судами розглядаються справи за позовними вимогами, які підтримують аналогічні особи, до тих самих осіб з аналогічних предмету та підстав позову. Вказане явище містить порушення законних прав та інтересів відповідача, який є законним власником майна, що виступає предметом спору у вказаних справах, а небажання позивачів отримати рішення за результатами розгляду справи викликає обґрунтований сумнів у достовірності їх свідчень та необхідності у задоволенні заявлених ними вимог для самих позивачів і містить ознаки використання наданих ним процесуальних прав не для задоволення власних інтересів, а використання прав на шкоду інтересам інших та всупереч принципам цивільного судочинства. Наведені відомості підтверджуються матеріалами виконавчого провадження № 59265771, відкритого на підставі виконавчого листа № 523/10191/16-ц, виданого 20.03.2018 року. Крім того, що наразі здійснюються активні дії у виконавчому провадженні № 59265771 щодо виселення боржників, одним з яких є позивач - ОСОБА_1 з квартири, яка належить ОСОБА_2 . Останні дії вчинялись 19.08.2019 року, коли державний виконавець та учасники виконавчого провадження зустріли активний супротив невстановлених осіб на проведення виконавчих дій щодо виселення боржників з квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Однак, державному виконавцю все одно був наданий доступ до приміщення, на підставі чого ним було складено 3 (три) акти від 19.08.2019 року. Актом державного виконавця № 1 від 19.08.2019 року встановлено, що у квартирі ОСОБА_2 станом на день проведення перебувають особи, що не зазначені у виконавчому листі, серед яких й позивач - ОСОБА_4 , причому одна з таких осіб, ОСОБА_19 (особу не підтверджено), за її словами, орендує вказану квартиру з 22.03.2016 року за договором оренди з ОСОБА_15 . До того ж, актом державного виконавця від 19.08.2019 року встановлено, що позивач - ОСОБА_4 , незважаючи на арешт квартири та її опечатування, зроблене державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 59265771, зірвала пломбу та змінила замки з метою потрапляння до приміщення. Однак, власником квартири з 13.11.2014 року є ОСОБА_2 , що означає, що вказані особи знаходились у його квартирі без достатніх правових підстав, а договір оренди, якщо він був укладений, є нікчемним. При цьому, той факт, що позивачі проживають у належній ОСОБА_2 квартирі спростовується вищенаведеними обставинами, а саме: договором оренди квартири. Вищенаведені факти доводять, що позивачі, діючи недобросовісно та незаконно, перешкоджають законному власнику квартири, відповідачу - ОСОБА_2 , у здійсненні ним своїх законних прав щодо володіння, користування та розпорядження вказаним майном, яке фактично захищене рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня ку у справі № 521/10191/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 про усунення в перешкод в здійсненні права власності, яким відповідачів по справі було зобов`язано усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_2 квартирою шляхом виселення.

Крім того, ухвалою суду від 22.08.2019 року у цій судовій справі на майно відповідача накладено арешт, що заважає особі у реалізації її права на володіння, користування, розпорядження вказаним майном. Наведене свідчить про те, що відповідач позбавлений можливості реалізації своїх майнових прав щодо квартири, якою він володіє, та вказують на конкретні дії позивачів, які вчиняються ними не з метою реалізації свого права, в тому числі у судовому порядку, а з метою завадити й перешкодити їх реалізації відповідачу, в тому числі й шляхом подання декількох позовних заяв поспіль, що означає, що позивачам не потрібен результат розгляду справи як такий. Їх, насамперед, цікавить затягування процесу їх виселення на підставі судового рішення, що вступило у законну силу, в тому числі шляхом накладення арешту в судовому порядку.

Тому з метою недопущення подальшого порушення прав та законних інтересів відповідача, як власника майна, щодо якого здійснюється розгляд справи, враховуючи невиконання позивачами вимог суду щодо виселення в іншій справі, представник відповідача просить повернути позовну заяву позивачам через зловживання ними процесуальними правами.

Щодо права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру вказує на виконання умов договору купівлі-продажу від 13.11.2014 року відповідачем, як покупцем квартири була проведена повна оплата за вказаним договором, що підтверджується платіжним дорученням № 01 від 13.11.2014 року, яке наявне в матеріалах справи № 521/11247/16-ц, яка розглядалась Малиновським районним судом м. Одеси. Передбачений ст. 692 ЦК України обов`язок щодо обов`язку сплати за договором, відповідачем було виконано в день укладення договору, а отже, договір був спрямований на настання реальних правових наслідків, задля досягнення яких обидві сторони й укладали даний договір, тому цей договір є чинним та правомірним. ОСОБА_2 є законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , станом на сьогоднішній день, але він позбавлений прав володіння, користування та розпорядження вказаним майном через що йому створюють штучні перепони у потраплянні до його житла.

З метою вирішення вказаної ситуації Малиновським районним судом у справі № 521/10191/16-ц ухвалено заочне рішення від 14.09.2017 року, яким вирішено усунути ОСОБА_2 перешкоду в здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 зі спірного приміщення. Вказане рішення підтверджує право відповідача на спірне приміщення та протиправність дій осіб, в тому числі позивачів, які знаходяться на житловій площі відповідача без достатньої правової підстави та відмовляються її залишати. ОСОБА_2 є законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та попередніми судовими рішеннями, жодних інших речових прав у жодної з осіб на вказаний об`єкт нерухомості не існує.

Також, представник відповідача звертає увагу на те, що твердження позивачів про те, що шлюб був укладений до моменту придбання спільної квартири та вона належить в рівних частках подружжю не відповідають дійсності. Оскільки ОСОБА_15 та ОСОБА_20 уклали шлюб 29.06.2001 року, а квартиру було придбано лише ОСОБА_21 - 24.10.2000 року, тобто вказана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.Щодо зазначення позивачами про те, що угода є недійсною, представник відповідача зазначає наступне. Оскільки ОСОБА_15 придбала квартиру до укладення шлюбу, тому вона є її особистою приватною власністю. При цьому ст. 173 Сімейного кодексу України встановлює, що батьки і діти, зокрема ті, що спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом. Таким чином, майно, яке є предметом спору у суді, на момент його продажу належало ОСОБА_15 , про що свідчать договори купівлі-продажу квартири від 24.10.2000 року та 13.11.2014 року. Придбала вона це майно ще до народження своєї доньки, ОСОБА_1 , що однією з позивачів у даній справі, а отже, враховуючи, що право власності ОСОБА_15 на спірне майно до жодної особи не переходило до моменту укладення договору купівлі-продажу від 13.11.2014 року, згідно з яким власником квартири став ОСОБА_2 , право власності на квартиру до моменту та на момент укладення останнього договору купівлі-продажу належало виключно ОСОБА_15 . При цьому права дитини внаслідок продажу майна ОСОБА_15 не порушувались, і вона проживала за адресою: АДРЕСА_4 в квартирі, яка належала її батькам (подружжю) на праві власності. Вказаний факт підтверджується й наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 1) посвідки на постійне проживання ОСОБА_20 НОМЕР_1 , виданої 10.03.2015 р., в якій реєстрації місця проживання зазначена наступна адреса: АДРЕСА_5 ; 2) довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_1 № від 04.04.2019 року. Таким чином за наявності в дитини іншого житла, на яке її батьки мають право власності і проживають там, продаж квартири одного з подружжя не призводить до порушень прав дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, у даному випадку ОСОБА_2 знав, що ОСОБА_3 діяв в інтересах ОСОБА_15 за довіреністю та був обізнаний про обсяг його повноважень, а саме щодо того, що ОСОБА_3 може укладати такі угоди в інтересах власника квартири. Отже, обман застосований по відношенню до будь-якої із сторін договору не був та вони вчинили цей правочин за власною волею, з обсягом необхідних повноважень та компетенції на його укладення, а їх дії були спрямовані на настання реальних наслідків для сторін, підтвердження добросовісних та реальних намірів ОСОБА_2 щодо придбання квартири є, зокрема, сплата коштів за договором, що підтверджується платіжним дорученням. Довіреність, на підставі якої ОСОБА_3 діяв в інтересах ОСОБА_15 , була припинена за заявою ОСОБА_15 лише 10.10.2016 року. Протягом строку її дії довіреність була чинною та надавала повний обсяг повноважень представнику ОСОБА_15 відповідно до її змісту. Довіреність, надана ОСОБА_15 . ОСОБА_3 посвідчена нотаріально, тобто відповідає за формою договору купівлі-продажу нерухомого майна. Крім того, довіреність містить вказівку на те, що довірителькою укладено шлюб із ОСОБА_20 29.06.2001 р., про що міститься позначка в паспорті. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Враховуючи, що станом на сьогоднішній день факт чинності довіреності у період з 14 року (дати видачі довіреності) до 10.10.2016 року не спростований судовим рішенням, а вимоги про визнання її нечинною станом на момент укладення договору купівлі-продажу не висувається позивачами, представник відповідача вважає, що позивачі вважають довіреність такою, що була чинною, станом на момент укладення спірного правочину та не заперечують проти такої чинності. Довідка щодо стану здоров`я ОСОБА_15 , на яку посилаються позивачі в обґрунтування того, що її ввели в оману, датується 24.11.2016 року, в той час як оспорюваний правочин був вчинений 13.11.2014 року. Отже, по-перше, довідка не доводить наявність вказаних проблем із зором на момент укладення правочину, а по-друге, довіреність оформлювалася у нотаріуса, який попередньо ознайомлює сторони з її змістом та встановлює добровільність дій та згоду особи на уповноваження іншої особи на відповідні дії. Вказані обставини виключають можливість висловлювань про ненадання згоди ОСОБА_15 на укладення вказаного договору та введення її в оману, оскільки довіреність посвідчена нотаріально, а заперечень щодо дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Омарової Віолетти Султаналіївни позивачами не висувалось.

Також представник відповідача вважає недостовірною інформацією щодо висловлювання позивачів про те, що «відповідач ОСОБА_3 мав бажання придбати квартиру АДРЕСА_2 , а мої батьки не мали бажання її продати», оскільки ОСОБА_3 діяв як представник ОСОБА_15 при продажу її особистого майна і вбачається, що жодної матеріальної зацікавленості як особа, яка представляла інтереси довірителя за довіреністю, не мав. Бажання ж купити квартиру та укласти відповідний правочин висловив та реалізував ОСОБА_2 . Щодо доказів, наведених позивачами та долучених до матеріалів справи в підтвердження обставин справи, на які вони посилаються, то вони не є належними та не підлягають дослідженню у судовому засіданні у зв`язку з відсутністю їх взаємозв`язку з предметом спору наступні докази: 1) довідки, талони-повідомлення, відповіді прокуратури, протоколи допиту свідка у кримінальних провадженнях; 2) довідки, виписки про стан здоров`я учасників справи; 3) розпорядження Малиновської адміністрації Одеської міської ради від 29.05.2018 року «Про надання статусу дитини-неповнолітній ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4) довідка щодо знаходження ОСОБА_1 в КУ «Центр СПРД Одеської міської ради Одеської області»; 5) характеристика ОСОБА_1 від 04.05.2018 № 193. Тому, довідки, талони-повідомлення та інші матеріали кримінального провадження є не належними доказами, оскільки вони не стосуються предмету спору (договору купівлі-продажу), а до того ж, до винесення обвинувального вироку щодо особи ці матеріали не можуть бути використані як стверджувальні чи такі, що встановлюють будь-які обставини щодо особи дії. Довідки, виписки про стан здоров`я учасників справи та інших осіб використані в якості доказів у справі бути не можуть, оскільки вони не стосуються предмету спору. Вказані докази стосуються лише стану здоров`я осіб, які не були учасниками договору купівлі-продажу майна або його власниками, до того ж, довідки значно різняться в часі з моменту виникнення спірних правовідносин, не стосуються жодної з наведених вище обставин, а тому не повинні братись судом до уваги. Вважає, що характеристику ОСОБА_1 від 04.05.2018 року № 193 не можна вважати джерелом доказів у цій справі, оскільки вона не містить жодних відомостей щодо предмету спору, а зареєстрованим місцем проживання позивача - ОСОБА_1 наразі є наступна адреса: АДРЕСА_4 , що належним чином встановлено довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_1 № від 04.04.2019 року. В свою чергу, рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради від 20.06.2018 року № 422 визначено й нове місце проживання особи, а саме за адресою: АДРЕСА_6 . Таким чином, характеристика не відповідає дійсності. До того ж, позивачами, незважаючи на обсяг поданої документації, не подано жодного доказу щодо предмету позову та не доведено злочинність дій осіб при укладенні договору купівлі-продажу, недійсність довіреності або відсутність прав відповідача - ОСОБА_3 на укладення правочину від імені власника майна, що стало предметом договору. Із зазначених підстав представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 відмовити.

05.11.2019 року (вхід. №50262) від ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до суду було подано відповідь на відзив в якому зазначила, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, позивач подала позовну заяву не самостійно, а діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , яка 12.04.2018 року була присутня у судовому засіданні Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Гуревський В.К) справа №521/8183/17 та дізналась про те що є справа з розгляду їх спірної квартири. Позивач не погоджується з твердженнями представника відповідача, що її онука - ОСОБА_1 після смерті своєї матері не скористалась своїми процесуальними правами та не з`явилась до суду, що призвело до залишення позовної заяви без розгляду згідно ст. 257 ЦПК та вона має право звернутися до суду повторно. Оскільки причиною неявки до суду були постійні хвороби позивача та відсутність грошей на білет, а також тяжкий психологічний стан неповнолітньої ОСОБА_1 після смерті матері і постійні погрози невідомих осіб. На думку позивача шахраї після смерті її невістки, яка була власницею квартири навмисно їм погрожували аби вони покинули квартиру. Також щодо зауважень про відкликання позовної заяви від 02.08.2019 року пояснила, що причиною є скрутне матеріальне становище та відсутність коштів на отримання професійної-правничої допомоги. Щодо відкриття виконавчого провадження позивач зазначає, що відповідач - ОСОБА_2 отримав право власності 13.11.2014 року, однак тільки у 2016 року він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод право користування та розпорядження власністю шляхом виселення та у даній позовній заяві він сам зазначає, що 19.05.2016 року ним було подано заяву про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_15 , а також він підтверджує той факт, що в даній квартирі проживає ОСОБА_15 зі своїм чоловіком ОСОБА_20 та донькою ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач не звертався до виконавчої служби з питань виконання рішення суду щодо виселення до тих пір поки невістка була жива. Щодо активного супротиву не встановлених осіб позивач пояснює, що у зв`язку з постійними погрозами вони були вимушені звернутися до громадських організацій з питань захисту дітей сиріт. Щодо оренди квартири зазначає, що ОСОБА_22 була близькою знайомою ОСОБА_20 та допомагала їм морально та матеріально.

На думку позивача, документи, які знаходяться у матеріалах справи, а саме договір купівлі-продажу та довіреність на підставі якої ОСОБА_3 отримав грошові кошти від продажу квартири не можуть вважатись чинними та правомірними, оскільки згідно довідки від 18.11.2016 року у кримінальному провадженні № 0002181, місце знаходження ОСОБА_3 на даний час слідством встановлюється та з метою його допиту та надання пояснень. Крім того, щодо проживання дитини за адресою АДРЕСА_5 згідно довідки з Єдиного державного демографічного реєстру від 04.04.2019 року зазначає, що її онука - ОСОБА_1 не мала можливості зареєструватися у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що вона належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Заяви (клопотання, повідомлення) учасників справи.

09.08.2019 року (вхід. № 35985) до суду надійшла заява від ОСОБА_4 про забезпечення позову. (том № 1, а.с. 43-46)

19.08.2019 року (вхід. № 37228) до суду надійшла заява від ОСОБА_4 про забезпечення позову. (том № 1, а.с. 66-113)

21.08.2019 року (вхід. № 37694) до суду надійшло клопотання від ОСОБА_4 про усунення недоліків позовної заяви. (том № 1, а.с. 121-195)

09.09.2019 року (вхід. ЕП-8221) до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Бриленко К.Б. про відкладення розгляду справи, що призначено на 10.09.2019 року. (том № 1, а.с. 209-216)

09.09.2019 року (вхід. ЕП-8221) до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Бриленко К.Б. про відкладення розгляду справи, що призначено на 10.09.2019 року. (том № 1, а.с. 209-216)

27.09.2019 року (вхід. № 44057) до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Бриленко К.Б. про вжиття заходів зустрічного забезпечення з додатками. (том № 2, а.с. 1-11)

30.10.2019 року (вхід. № 49191) від представника третьої особи Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - Чумаченко Н.Ю., яка діє на підставі довіреності № 0347/01-20 від 06.02.2019 року до суду надійшла заява в якій просила розглянути справу за відсутності представника органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. (том № 2, а.с. 24)

02.12.2019 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Євфімішина П.В., який діє на підставі ордеру серії ОД № 493328 від 02.12.2019 року. (том № 2, а.с. 83-90)

02.12.2019 року (вхід. № 54610) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 2, а.с. 91)

16.01.2020 року (вхід. ЕП-316) до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Бриленко К.Б. в порядку ст. 255, 257 ЦПК України в якій просив залишити позов ОСОБА_1 без розгляду та закрити провадження в частині позовних вимог ОСОБА_4 (том № 2, а.с. 107-111)

23.01.2020 року (вхід. № 2917) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 2, а.с. 129)

28.01.2020 року (вхід. № 3632, № 3633, № 3634) до суду надійшли клопотання від позивача - ОСОБА_4 про витребування доказів. (том № 2, а.с. 137-142)

06.02.2020 року (вхід. № 5323) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 2, а.с. 144)

20.02.2020 року (вхід. ЕП-1915) від представника третьої особи Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - Чумаченко Н.Ю., яка діє на підставі довіреності № 0079/01-20 від 14.01.2020 року до суду надійшла заява в якій просила розглянути справу за відсутності представника органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. (том № 2, а.с. 150)

20.02.2020 року (вхід. №7645) до суду надійшли заяви від ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про розгляд клопотання про витребування доказів та уточнену позовну заяву за їх відсутності. (том № 2, а.с. 152-153)

20.02.2020 року (вхід. ЕП-1942) до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Бриленко К.Б. про проведення судового засідання, що призначено на 20.02.2020 року за його відсутності. (том № 2, а.с. 155)

27.04.2020 року (вхід. ЕП-5751) до суду надійшла заява від ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, що призначено на 27.04.2020 року у зв`язку з карантином. (том № 2, а.с. 152-153)

27.05.2020 року (вхід. ЕП-7867) до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_18 адвоката - Бриленко К.Б. про відкладення розгляду справи, що призначено на 28.05.2020 року. (том № 2, а.с. 229-233)

28.05.2020 року (вхід. ЕП-7910) до суду надійшла заява від ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, що призначено на 28.05.2020 року у зв`язку з карантином. (том № 2, а.с. 234-235)

18.06.2020 року (вхід. № 24917) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 3, а.с. 1)

08.07.2020 року (вхід. ЕП-10463) до суду надійшла заява від ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, що призначено на 08.07.2020 року у зв`язку з карантином. (том № 3, а.с. 11-12)

21.09.2020 року (вхід. № 3953) до суду надійшло клопотання від представника позивача - Баранової О.В. про витребування доказів по справі в якій також просила закрити підготовче судове засідання. (том № 3, а.с. 29)

20.10.2020 року (вхід. № 44510) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 3, а.с. 41)

03.11.2020 року (вхід. ЕП-18313) до суду надійшла заява від ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, що призначено на 03.11.2020 року у зв`язку з карантином. (том № 3, а.с. 53)

У судовому засіданні від 18.01.2021 року позивачем було надано копію відповіді від Одеської місцевої прокуратури № 2 від 29.12.2020 року (вхід. № 1707 від 18.01.2021 року). (том № 3, а.с. 64)

24.02.2021 року (вхід. ЕП-4044) до суду надійшла заява від представника позивача - Баранової О.В. про відкладення розгляду справи, що призначено на 24.02.2021 року у зв`язку з хворобою. (том № 3, а.с. 84-85)

24.02.2021 року (вхід. № 8615) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 3, а.с. 86)

15.03.2021 року (вхід. № 11199) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 3, а.с. 94)

23.03.2021 року (вхід. ЕП-6204) до суду надійшла заява від представника позивача - Баранової О.В. про виклик свідків. (том № 3, а.с. 98-101)

18.05.2021 року (вхід. № 22241) до суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. про слухання справи за її відсутності. (том № 3, а.с. 125)

07.07.2021 року (вхід. № 30994) до суду надійшла заява від ОСОБА_1 та її представника Баранової О.В. про розгляд справи за їх відсутності. (том № 3, а.с. 141)

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилась про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

18.10.2021 року (вхід. № 19366) до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 Баранової О.В. про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач - ОСОБА_2 був неодноразово повідомлений належним чином про день, час та місце слухання справи, однак за весь час розгляду справи жодних заяв, клопотань або відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач - ОСОБА_3 був неодноразово повідомлений належним чином про день, час та місце слухання справи, однак за весь час розгляду справи жодних заяв, клопотань або відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Омарова В.С. була неодноразово повідомлена належним чином про день, час та місце слухання справи, однак за весь час розгляду справи жодних заяв, клопотань або пояснень по суті справи не надала.

Інші процесуальні дії у справі

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2019 року, цивільну справу № 521/13267/19, передано на розгляд судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонову О.С.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2019 року, за вказаною справою було передано на розгляд судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонову О.С. заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.08.2019 року, заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернуто заявникові.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.08.2019 року, позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_1 залишено без руху та позивачам надано строк для усунення недоліків.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 року, за вказаною справою було передано на розгляд судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2019 року заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Бриленко К.Б. про зустрічне забезпечення у цивільній справі відмовлено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2020 року цивільну справу було залишено без руху в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю третьої особи Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватного нотаріуса Шевиріної Алли Олексіївни та приватного нотаріуса Омарової Віолетти Султаналіївни про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року клопотання позивача ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про витребування доказів від 28.01.2020 року - задоволено частково.

На виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної А.О. до суду надійшли копії документів на підставі вих 13.11.2014 року № 1822 було посвідчено договір купівлі-продажу. (том № 2, а.с. 168-186)

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року клопотання позивача ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про витребування доказів - задоволено.

На виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за вих. № 1677/01-07 від 09.10.2020 року надійшли документи на підставі яких було знято з реєстраційного обліку ОСОБА_15 (том № 3, а.с. 43-48)

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 24.10.2000 року ОСОБА_24 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Шевиріною А.О., зареєстрованого в реєстрі № 6129 - придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (том № 1, а.с. 15)

29.07.2001 року було укладено шлюб між ОСОБА_25 та ОСОБА_20 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 , зареєстрованого відділом РАЦС адміністрації Радянського району м. Брянска. (том № 1, а.с. 19)

У вказаному шлюбі народилась донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач по справі), що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії НОМЕР_3 від 28.03.2002 року, актовий запис № 000189. (том № 1, а.с. 95)

Батько - ОСОБА_20 та мати - ОСОБА_15 позивача померли, що підтверджується свідоцтвом про смерть батька, серії НОМЕР_4 , актовий запис № 6549 та свідоцтвом про смерть матері, серії НОМЕР_5 , актовий запис № 4927. (том № 1, а.с. 89, 93)

Після смерті батьків, ОСОБА_1 перебувала у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» та їй було надано статус дитини-сироти на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.05.2018 року за № 187/01-06. (том № 1, а.с. 173)

Відповідно до акту КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» про факт передачі дитини від 05.07.2018 року, ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 20.06.2018 року за № 422 було передано опікуну ОСОБА_4 . У вказаному акті вказано, що ОСОБА_1 перебувала у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» з 04.05.2018 року по 04.07.2018 року. (том № 1, а.с. 172, 192)

З медичного висновку від 24.11.2016 року вбачається, що мати - ОСОБА_1 зверталась до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Академії медичних наук України» з діагнозом OU - сложный миопический астигматизм, начальная катаракта, периферическая дегенерация сетчатки. (том № 1, а.с. 91)

У довідці № 7767 від 09.07.2018 року вказано, що ОСОБА_15 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 29.09.2016 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . (том № 1, а.с. 94)

Факт проживання ОСОБА_15 та ОСОБА_1 підтвердили сусіди у своїх заявах про те, що дійсно вони постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана заява датована 02.06.2016 року та посвідчена начальником КП «ЖКО «Черемушки» - ОСОБА_37 (том № 1, а.с. 102)

15.10.2014 року ОСОБА_15 на підставі довіреності уповноважила ОСОБА_3 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань користування та розпорядження усім її майном з чого воно б не складалось і де б воно не знаходилось, укладати усі передбачені законом угоди по керуванню та розпорядженню майном, визначаючи при цьому умови договорів за своїм розсудом, а саме купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, заставляти та приймати в заставу, здавати в оренду, переобладнувати житлові будинки, квартири та інше майно, тощо. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Омаровою В.С. та зареєстрована в реєстрі № 4721. (том № 1, а.с. 105)

30.11.2014 року ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_15 на підставі вище вказаної довіреності продав ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу -Шевиріною А.О. та зареєстрованого в реєстрі № 1822. (том № 1, а.с. 105)

У наданій до суду копії нотаріальної справи заведеної з приводу укладання договору про купівлю-продаж квартири вбачається, що ОСОБА_2 здійснив перерахування коштів у розмірі 458 700,00 гривень за покупку квартири ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 01 від 13.11.2014 року. (том № 2, а.с. 171)

Відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0002181 від 27.05.2016 року, за життя ОСОБА_15 зверталась із заявою до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з приводу шахрайства та підробки довіреності виданої на ім`я ОСОБА_3 , який діяв від її імені та продав без її відому квартиру ОСОБА_2 (том № 1, а.с. 103)

Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 10.10.2016 року, ОСОБА_15 зверталась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Омарової В.С. з приводу припинення дії довіреності від 15.10.2014 року виданої на ім`я ОСОБА_3 (том № 1, а.с. 110)

Згодом, ОСОБА_15 звернулась до суду із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу від 30.11.2014 року та довіреності від 15.10.2014 року - недійсними, в якому також просила зобов`язати ОСОБА_3 , після повернення ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_25 , отримані ним кошти у сумі 458700 гривень сплатити на користь ОСОБА_2 , які ОСОБА_3 отримав від останнього.

Однак, у вказаній справі № 521/8183/17 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2019 року позов ОСОБА_15 було залишено без розгляду у зв`язку з неявкою правонаступника ОСОБА_1 . (том № 1, а.с. 132)

За результатами розгляду цивільної справи № 521/10191/16-ц було видано виконавчий лист Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2018 року та на підставі заяви про примусове виконання рішення суду від адвоката Бриленко К.Б. було відкрито виконавче провадження ВП № 59265771 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2019 року) з приводу виселення ОСОБА_1 . (том № 1, а.с. 78, 112)

Представником відповідача - адвокатом Бриленко К.Б. до клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення було надано копію договору оренди житлового приміщення від 22.03.2018 року укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_19 (том № 2, а.с. 6-8)

Відповідно пояснень від 27.05.2016 року відібраних о/у відділу Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Мельниковим В.І., ОСОБА_15 повідомила, що у 2000 році вона придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Одразу після покупки квартири вона за вказаною адресою була зареєстрована. У 2001 році вона виписалась з вказаної квартири так як переїхала жити у Росію у зв`язку з вагітністю і пологами та після того, як її дочці виповнилось 3 роки вона повернулась жити до квартири та знову зареєструвала своє місце проживання в ній. 19.05.2016 року до неї завітали чоловік та жінка, які надали їй документи про те, що вона у 2014 році нібито на підставі довіреності було продано її квартиру. (том № 2, а.с. 204-205)

У протоколі допиту свідка від 01.06.2016 року, ОСОБА_15 вказала, що приблизно у червні місяці 2014 року вона та її чоловік були на морі в Аркадії де познайомились з чоловіком 30-ти років, татарської зовнішності. З вказаним чоловіком, якого звали ОСОБА_16 у них зав`язались дружні стосунки. Час від час він приходив до них додому, але на ніч він не залишався. Вказаний чоловік увійшов у їх довіру. У жовтні місяці 2014 року до них знову завітав ОСОБА_16 та у присутності її чоловіка він запропонував заробити 1000 гривень та для цього необхідно було оформити на її ім`я довіреність на автомобіль Мазда червоного кольору на що вона погодилась. Через декілька днів вони поїхали до приватного нотаріуса Омарової В.С. та вона підписала якісь документи, а також довіреність. На що вона дала вказану довіреність не пам`ятає, після чого ОСОБА_16 дав їй 300 гривень. Після вказаної події ОСОБА_16 продовжив приходити до них та останній раз вони бачились з у ніч Нового року з 2014-2015 року та більше вона його не бачила. (том № 2, а.с. 207-210)

У протоколі допиту свідка від 30.05.2016 року, ОСОБА_2 вказав, що у 2014 році він вирішив придбати квартиру та він з якихось сайтів знайшов оголошення про те, що у АДРЕСА_7 продається квартира під АДРЕСА_8 . Після чого він зателефонував по номеру вказаному на сайті та домовився з чоловіком про покупку вказаної квартири та потім вони зустрілись у приватного нотаріуса Шевиріної А.О . Після укладення договору він передав гроші у розмірі 22 000 дол. США особисто працівнику банку Південний, який потім передав вказані гроші ОСОБА_3 , який продав йому квартиру. На момент купівлі квартири він її не бачив наживо, однак він її бачив на фотографіях які були розміщені на сайті та вона йому сподобалась. Після укладення договору, ОСОБА_3 віддав йому ключі від квартири. У зв`язку з тим, що він бу зайнятий, тому лише у 2016 році він зміг приїхати до купленої квартири. Однак виявилось, що у вказаній квартирі проживали люди, які повідомили йому, що вони ніколи і нікому не продавали вказану квартиру. (том № 1, а.с. 144-146)

У відповіді на ухвалу суду від 21.09.2020 року, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради за вих. № 1677/01-07 від 09.10.2020 року вказано, що до Центру 19.05.2016 року звернувся ОСОБА_2 за отриманням адміністративної послуги зі зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із втратою нею права користування зазначеним житловим приміщенням. ОСОБА_2 надав Договір купівлі-продажу від 13.11.2014 року № 1822, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Шевиріною А.О., відповідно до якого ОСОБА_15 в особі представника ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив та приймає у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (том № 3, а.с. 43-48)

Свідок ОСОБА_27 , приведене до присяги свідка, у судовому засіданні суду повідомила, що знала багато років ОСОБА_15 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Що тривалий час вони зустрічались в магазині, який розташований напроти будинку де мешкала покійна ОСОБА_15 . Знала покійних мати та батько позивача ОСОБА_1 близько десяти років. У 2016 році ОСОБА_15 розповідала їй про те, що її ввели в оману особи циганської національності та хотіли заволодіти квартирою. ОСОБА_15 зловживала спиртними напоями виглядала нещасною, жалілась що поліція не шукає шахраїв які переоформили її квартиру та вона не має коштів на залучення адвоката. Коли вони спілкувались з ОСОБА_28 , остання ніколи не говорила про наміри продати квартиру, а навпаки хотіла залишити її своїй дочці ОСОБА_29 . Пізніше вона дізналась, що квартиру в якій проживали ОСОБА_1 було переоформлено на іншого власника. ОСОБА_2 вона не знає та ніколи його не бачила за вказаною адресою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_30 приведений до присяги свідка, у судовому засіданні суду повідомив, що знав багато років сім`ю ОСОБА_31 . Більше спілкувався з ОСОБА_20 , якого називав дядя ОСОБА_32 . Під час спілкування з дядею ОСОБА_33 у 2015-2017 роках він жодного разу не говорив, що вони з родиною мають переїжджати з свого житла за адресою: АДРЕСА_1 . Навпаки дядя ОСОБА_32 хотів залишити вказану квартиру дочці, яка ще була неповнолітньою та він переживав за неї. Продавати квартиру родина ОСОБА_31 не мала наміру. Дядя ОСОБА_32 завжди казав, що їм дуже подобається район, сусіди друзі. Зазначив, що одного разу ОСОБА_34 приблизно у 2016 р. розповів свідку, що невідомі особи ввели в оману його жінку та шахрайським шляхом переоформили їх квартиру і вони звернулись до суду та поліції за захистом своїх прав. ОСОБА_35 носив та показував документи на квартиру та питався яким чином якщо всі документи на квартиру знаходяться у нього його квартира належить іншої людині які з`явились до нього та заявили шо вони нібито квартиру купили.

Як вбачаєте з протоколу допиту адвокатом Барановою О.В. свідка ОСОБА_36 від 17.05.2021 року, що свідок повідомив. ОСОБА_20 та його дружину ОСОБА_10 вона знає на протязі багатьох років. Вони тісно спілкувались як сусіди. ОСОБА_20 та ОСОБА_15 проживали за адресою: АДРЕСА_1 до своєї смерті. Вони ніколи не говорили про наміри продати квартиру, а навпаки хотіла залишити її своїй дочці ОСОБА_29 . Пізніше вона дізналась, що квартиру в якій проживали ОСОБА_1 було переоформлено. На теперішній день в квартирі проживає лише ОСОБА_8 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши письмові пояснення учасників справи та за наявності достатніх підстав, суддя приходить до наступного висновку.

3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтями 626, 627 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 19 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача та стан його здоров`я; наявність у позивача іншого житла крім спірного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

При цьому обман є навмисне цілеспрямоване діяння сторонньої особи щодо введення особи, яка вчиняє правочин, в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення такого правочину, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

При вчиненні правочину під впливом обману відбувається деформація волі особи внаслідок впливу на неї інших осіб.

При обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину ; наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

За змістом статті 237, частини 3 статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Верховний Суд України в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, №303А, п.2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

За змістом статті 232 ЦК України підставою недійсності договору є укладення його представником однієї сторони внаслідок зловмисної домовленості з другою стороною. Для визнання правочину вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною необхідно, щоб дії представника здійснювалися на підставі наданих йому повноважень.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України, обов`язковим є наявність трьох ознак, про які вказувалось вище: умисний зговір між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; негативні наслідки для довірителя та незгода його з такими наслідками; представник укладав угоду у межах наданих повноважень.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину ОСОБА_3 і другої сторони ОСОБА_2 з метою отримання власної або обопільної вигоди під час укладення спірного договору, що підтверджується протоколом допиту ОСОБА_2 від 30.05.2016 року, в якості свідка по кримінальному провадженню, в якому ОСОБА_2 вказав, що у 2014 році він вирішив придбати квартиру та він з якихось сайтів знайшов оголошення про те, що у АДРЕСА_7 продається квартира під АДРЕСА_8 . Після чого він зателефонував по номеру вказаному на сайті та домовився з чоловіком про покупку вказаної квартири та потім вони зустрілись у приватного нотаріуса Шевиріної А.О . Після укладення договору він передав гроші у розмірі 22 000 дол. США особисто працівнику банку Південний, який потім передав вказані гроші ОСОБА_3 , який продав йому квартиру. На момент купівлі квартири він її не бачив наживо, однак він її бачив на фотографіях які були розміщені на сайті та вона йому сподобалась.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_3 діяв, як представник ОСОБА_15 , на підставі чинної на момент укладення спірного договору купівлі-продажу довіреності, чинність якої було припинено за заявою ОСОБА_15 лише 10.10.2016 року та його дії мали негативні наслідки для довірителята незгода його з такими наслідками.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 2002 р.н., яка на час укладання спірного договору купівлі-продажу була малолітньою особою не мала і не має права власності на квартиру, однак проживала в квартирі АДРЕСА_2 з батьками, ОСОБА_1 набула права користування цим житлом як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування. Таким чином, укладення ОСОБА_3 спірний правочин фактично призвів до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що вчинення ОСОБА_3 який діяв, як представник ОСОБА_15 , на підставі чинної на момент укладення спірного договору купівлі-продажу довіреності суперечило волевиявленню ОСОБА_15 на продаж спірної квартири.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

У своїй заяві до поліції ОСОБА_15 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ), а пізніше її правонаступник ОСОБА_1 у позовній заяві та свідки ОСОБА_27 ОСОБА_30 допитані судом під присягою як свідок, стверджували, що ОСОБА_15 не мала наміру продавати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а навпаки батьки хотіли залишити квартиру дитині.

Судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири не відбулася жодна дія, яка б свідчила про передачу майна у власність відповідачу ОСОБА_2 . Згідно до наданих суду квитанцій про оплату комунальних послуг витрати по утриманню квартири з часу укладення договору купівлі-продажу до звернення до суду ніс тільки позивач. З часу укладення договору купівлі-продажу позивач постійно проживала в квартирі, окрім часу з 04.05.2018 року по 05.07.2018 року перебування дитини сироти в КУ «Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей сиріт ОМР Одеської області» (т.1 а.с. 22-23 ).

Разом з цим суд враховую, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження розміщення фотографій спірної квартири які були розміщені на сайті оголошень, чи інші данні які свідчили б про намір ОСОБА_15 продати вказану квартиру.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в момент вчинення спірного правочину сторонами не було дотримано вимого ст. 203 ЦК України, а тому договір купівлі-продажу від 30.11.2014 року щодо купівлі квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Шевиріною А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1822, укладеного між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_15 та ОСОБА_2 - слід визнати недійсним.

Щодо тверджень представника відповідача, що позивачем - ОСОБА_1 не було дотримано вимог щодо наявності цивільної дієздатності на подання позовної заяви та дотримання строків на оскарження дій відповідачів (позовної давності).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу(п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93,22095/93 у справі « Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Особливе правило встановлене щодо початку перебігу позовної давності у спорах, пов`язаних із порушенням права чи охоронюваного законом інтересу неповнолітньої особи. У таких спорах позовна давність починається від дня досягнення особою повноліття (ч.4 ст.261 ЦК). Законні представники неповнолітньої особи (батьки, опікун чи піклувальник) не позбавлені права звернутися до суду від імені неповнолітньої(малолітнього) з вимогою(позовом) про захист його порушених прав чи інтересів, а не повинні чекати моменту досягнення цією особою повноліття. Встановлення для цих випадків особливого порядку відліку (початку) і обчислення позовної давності при порушенні права чи інтересу неповнолітньої особи з досягненням нею повноліття)-це додаткова гарантія охорони прав неповнолітніх осіб, які з досягненням повноліття зможуть самі захистити свої права в суді, маючи для цього достатній строк позовної давності.

З врахуванням вище викладеного суд вважає, що відсутні правові підстави щодо задоволення заяви представника відповідача про застосування позовної давності до даних правовідносин.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову та з урахуванням ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні у сумі 431,50 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) за участю третіх осіб: Органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22), приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Шевиріної Алли Олексіївни (65059, м. Одеса, вул. Краснова 7/2) та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Омарової Віолетти Султаналіївни (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 33) про визнання договору купівлі-продажу недійсним- задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу від 30.11.2014 року щодо купівлі квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Шевиріною А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1822, укладеного між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_15 та ОСОБА_2 - недійсним.

Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2019 року у справі № 521/13267/19 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 7 ст. 158 ЦПК України).

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) судовий збір у сумі 431,50 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27.12.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

27.12.21