Справа №345/3545/21
Провадження № 2/345/1077/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2021 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючої судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що згідно свідоцтва про право власності від 26.03.2009 їй, її сину ОСОБА_2 , дочці ОСОБА_3 та онуці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач з 2009 року фактично перестав проживати у даній квартирі, користуватися та нести витрати по утриманню належного йому майна. В даній квартирі зареєстрована та проживає тільки вона. Весь цей час вона відкрито володіє та користується даною квартирою, за власні кошти здійснила ремонт у 2011, 2012, 2015 та 2019 роках, самостійно здійснює оплату житлово-комунальних послуг.

ОСОБА_1 зазначає, що понад 10 років вона відкрито та безперервно користується не лише своєю часткою, а й часткою відповідача, а тому вважає, що право власності повинно бути визнано за нею на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.

У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про розгляд справи в їхній відсутності, зазначили, що не заперечують проти визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на належну ОСОБА_2 частку квартири.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 26.03.2009 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , сину ОСОБА_2 , дочці ОСОБА_3 , внучці ОСОБА_4 в рівних долях (а.с. 8). 23.06.2009 Івано-Франківським ОБТІ було зареєстровано право власності на вказану квартиру в розмірі по 1/4 частці за кожним із співвласників, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10).

Згідно наданого позивачем акту від 02.08.2021, складеного комісією управляючої компанії «Комфорт-Дім», відповідач ОСОБА_2 зі слів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 участі в утриманні квартири АДРЕСА_1 не бере та квартирою не користується з січня місяця 2011 року (а.с. 38).

Також судом встановлено, що в даній квартирі зареєстрована тільки позивач ОСОБА_1 , про що свідчить довідка управління ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради від 10.08.2021 (а.с. 39).

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження того, що понад 10 років вона несе всі витрати по утриманню вказаної квартири, зокрема здійснення ремонтів та сплати житлово-комунальних послуг, долучено квитанції, товарні чеки та інші розрахункові документи (а.с. 40-77).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 9 Постанови пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року у справі № 225/2258/17, провадження № 61-40681св18 колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 552/1354/18, провадження N 61-44893св18 визначено, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що весь час користування і володіння нерухомим майном, квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі і належною відповідачу часткою у ньому, позивач ОСОБА_1 знала, що 1/4 частка вказаної квартири на законних підставах належить іншій особі та користувалася даною часткою за волею її власника.

Таким чином судом встановлено, що позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування нерухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність у позивача ОСОБА_1 підстав для набуття права власності за набувальною давністю на належну ОСОБА_2 на праві власності 1/4 частку квартири, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча