Номер провадження: 22-ц/813/3982/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Тетяни Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

встановив:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу (далі - ПН ОМНО) Дишлевої Т.В., Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Кей-Колект», в якій позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49396243 від 29.10.2019р. 10:01:58 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В.

- скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , здійснену 29.10.2019р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49396243 від 29.10.2019р. 10:01:58 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. за ТОВ «Кей-Колект».

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року, та просить постановити нове судове рішення, яким її позовну заяву до ПН ОМНО Дишлевої Т.В., ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 15.09.2021 року, на 10.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.219 - 221).

Більше того, 14.09.2021 року від представника апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Нестеренко І.В. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність апелянта ОСОБА_1 та її представника (а.с.320-232).

В свою чергу, поштова кореспонденція, яка направлена судом апеляційної інстанції за місцем роботи приватного нотаріуса Дишлевої Т.В. за адресою: АДРЕСА_2 , повернулось до суду з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.219-220).

Таким чином, враховуючи те, що дана справа в суді апеляційної інстанції перебуває більше 9 місяців (а.с.200), а також те, що всі учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, проте не надали суду заяви про розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», а також те, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с. 210-211), колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, Одеський апеляційний суд виходить із того, що за змістом ст.368 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 24.09.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтувала тим, що 17 грудня 2007 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі АКІБ) «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк зобов`язався надати їй кредитні кошти в іноземній валюті, в сумі 60 000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити відсотки за кредит у порядку та на умовах, зазначених в договорі (а.с.24-29).

05 липня 2008 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 і обрала прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.17).

Відповідно до п. 1.4 вищезазначеного договору цільове призначення кредиту - кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання квартири.

Як слідеє з матеріалів справи, позивач ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2007 року, укладеного із ОСОБА_8 , придбала квартиру АДРЕСА_1 .

17 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого в забезпечення виконання основного зобов`язання за вищенаведеними договорами було передано в іпотеку вищевказану квартиру (а.с.30-31).

Позивач зазначила, що з інформаційної довідки № 187214939 від 01.11.2019 року їй стало відомо про те, що з 29.10.2019 року власником квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , стало ТОВ «Кей-Колект».

Право власності за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано на підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського територіального округу Дишлевої Т.В. від 29.10.2019 року за індексним номером № 49396243.

Рішення приватного нотаріуса було прийнято на підставі наступних документів:

- договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207- 5208, виданий 12.12.2011, видавник: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.;

- рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 582, виданий 01.04.2019, видавник: ДП «Укрпошта»;

- іпотечного договору, серія та номер: 7720, виданий 17.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Н.В.;

- вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, серія та номер: 735401, виданий 01.04.2019, видавник: ТОВ «Кей-Колект».

Позивачка та її представник обгрунтовували позовні вимоги тим, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49396243 від 29.10.2019 10:01:58 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В., є таким, що суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому воно підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав:

-договір іпотеки, на підставі якого приватний нотаріус прийняв оскаржуване рішення та здійснив державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей- Колект», не містив необхідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

На думку позивачки та її представника, Іпотечним договором від 17 грудня 2007 року передбачений наступний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки:

-п. 5.1 Іпотечного договору від 17 грудня 2007 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

-п. 5.2 Іпотечного договору від 17 грудня 2007 року позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

-п.п.5.2.1: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

-п.п.5.2.2: отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Тобто, позивач зазначила, що у відповідності до вимог, передбачених ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та умов Іпотечного договору від 17 грудня 2007 року, на підставі якого приватний нотаріус здійснив державну реєстрацію, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання можливе лише на підставі окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивачка вказала, що з підстав викладеного слід дійти висновку про те, що документи для здійснення державної реєстрації права власності на підставі п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. за № 1127 (далі Порядок державної реєстрації), були подані ТОВ «Кей-Колект» не в повному обсязі, оскільки договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався між ОСОБА_7 та іпотекодержателем, а тому його не було подано приватному нотаріусу та він не міг бути зазначений в переліку підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію.

Позивачка також посилалась на те, що повідомлення про вручення поштового відправлення не відповідало вимогам чинного законодавства України, а отже не могло вважатись документом, що підтверджувало наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Серед наведених приватним нотаріусом Дишлевою Т.В. підстав для прийняття оскаржуваного рішення зазначається, зокрема, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 582, виданий 01.04.2019, видавник: ДП «Укрпошта» та вимога про усунення порушень основного зобов`язання, серія та номер: 735401, виданий 01.04.2019, видавник: ТОВ «Кей-Колект».

Однак, як зазначав представник позивачки, остання не отримувала вимогу про усунення порушення.

Так, вимога, вих. № 735401 від 01.04.2019 р., що визначена приватним нотаріусом Дишлевою Т.В. як підстава для здійснення державної реєстрації, була направлена на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.32, 33).

Однак, із повідомлення про вручення поштового відправлення, на яке послалась приватний нотаріус Дишлева Т.В., вбачається інша адреса, а саме: АДРЕСА_4 та інший номер відправлення: 582 (а.с.37, 78, 99, 100).

Проте, із опису про відправлення, що міститься в матеріалах реєстраційної справи, згідно якого було відправлено вимогу про усунення порушення, вбачається інший номер відправлення, а саме 199.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що з 12.03.2008 року і по теперішній час позивач ОСОБА_1 проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , куди письмової вимоги про усунення порушень іпотекодержателем не надсилалось (а.с.184, 185).

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивачки вказав, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 582, виданий 01.04.2019, видавник: ДП «Укрпошта», на яке послався приватний нотаріус Дишлева Т.В. як на підставу прийняття свого рішення, не могло слугувати документом, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, як того вимагає п. 61 Порядку державної реєстрації.

Крім викладеного, представник позивачки зазначив, що оскаржуване рішення приватним нотаріусом Дишлевою Т.В. було прийнято в порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не погодився з доводами позивачки ОСОБА_1 та її представника, з чим не погоджується колегія суддів, входячи з наступних обставин.

Так, не заперечуючи обставини укладення споживчого Кредитного договору № 0, а також Договору іпотеки, суд першої інстанції вказав, що 05.07.2008р. між ОСОБА_4 між ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстровано в Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис № 452 (а.с.17). Після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 » змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 ».

12.12.2011р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1 (а.с.94-98), відповідно до якого 12.12.2011р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимоги (а.с.34-36). Згідно Договору про відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_10 .

Разом з тим, Суворовським районним судом м. Одеси під час розгляду даної цивільної справи було неповно з`ясовано обставини по справі та безпідставно не було взято до уваги той факт, що договір іпотеки, на підставі якого приватний нотаріус прийняв оскаржуване рішення та здійснив державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», не містив необхідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке було необхідним для реєстрації звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Так, відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вищевказаний Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У цьому Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються:

умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки;

прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Іпотечним договором від 17 грудня 2007 року, укладеним між АК ІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був передбачений наступний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 5.1 Іпотечного договору від 17 грудня 2007 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Пунктом 5.2 Іпотечного договору від 17 грудня 2007 року позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

5.2.1: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

5.2.2: отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, як вбачається з умов Іпотечного договору від 17 грудня 2007 року, на підставі якого приватний нотаріус здійснив державну реєстрацію, звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання, можливе лише на підставі окремого договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що сама наявність слова «застереження», що міститься в назві Розділу 5 договору іпотеки, не є застереженням у розмінні ст. 36 Закону України «Про іпотеку», а лише визначає один із двохможливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом укладення відповідних договорів.

Оскільки між ОСОБА_7 та іпотекодержателем окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладено не було, то звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку суперечить вимогам Іпотечного договору від 17 грудня 2007 року та ст. ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Таких правових висновків дотримується Велика Палата Верховного Суду, які викладені в постанові від 11 квітня 2018 р., справа № 554/14813/15-ц, в якій зазначено, що у разі відсутності у договорі іпотеки іпотечного застереження позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виключно на підставі окремого договору.

Також матеріали справи не мають доказів належного надсилання письмової вимоги про усунення порушень іпотекодержателемза адресою реєстрації та проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , про що детально вказано вище.

Крім того, судом не було враховано, що згідно п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, а також за умов, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці;

у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Так, як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, АК ІБ «УкрСиббанк» (кредитна установа - резидент України) було надано ОСОБА_1 кредит на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.12.2007 р. в іноземній валюті (вказана обставина підтверджується самим же Договором про надання споживчого кредиту). Квартира АДРЕСА_1 , на яку було здійснено звернення стягнення, була передана в іпотеку саме для забезпечення виконання грошових зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту від 17.12.2007 p., що підтверджується Іпотечним договором від 17.12.2007 р.

Вказана квартира є єдиним нерухомим майном позивачки - ОСОБА_1 , в якій вона проживала разом із своєю родиною, що підтверджується інформаційною довідкою № 188118352 від 08.11.2019 року, копією паспорта ОСОБА_1 , довідкою № 5659 (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію).

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , на яку було незаконно здійснено звернення стягнення, підпадала під дію п. 1 ч. 1 Закону країни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому дії приватного нотаріуса щодо реєстрації звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку є незаконними.

Колегія суддів зазначає, що матеріалам справи не спростовані доводи апеляційної скарги про те, що правових позицій щодо неможливості звернення стягнення на іпотечне майно в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в аналогічних ситуаціях, є неможливим.

Так, Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 06 квітня 2020 р. по справі № 760/7056/18 вказав:

«Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Крім того, Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), оприлюдненій у Єдиному державному реєстрі судових рішень 19 грудня 2019 року, виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справах № 127/16726/17-ц (провадження № 61-39438св18) та № 607/2754/16-ц (провадження № 61-29694св18), а також від 19 лютого 2020 року у справі № 758/2524/17 (провадження № 61-448св19).

Зважаючи на наведене колегія суддів Верховного Суду зазначила, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті» діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє зверненнястягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що примусове звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка виступала як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, є незаконним, та таким, що здійснене з порушенням вимог п. 1 ч. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суворовським районним судом м. Одеси при прийняті оскаржуваного заочного рішення від 13.10.2020 р. вказані обставини враховані не були, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути в рівних частках з Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В., ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальній сумі 3842 грн., з кожного по 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якоюпозовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Тетяни Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяженьзадовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49396243 від 29.10.2019р. 10:01:58 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Тетяни Володимирівни.

Скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , здійснену 29.10.2019р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49396243 від 29.10.2019р. 10:01:58 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. за ТОВ «Кей-Колект».

Стягнути в рівних частках з Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Тетяни Володимирівни, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Гагаріна, буд 10, прим. 25, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Код , на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , судовий збір у загальній сумі 3842 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні), з кожного по 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева