Провадження № 22-ц/802/1379/21 Категорія: 46 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 08 березня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по автодорозі «Устилуг-Луцьк-Рівне», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , унаслідок чого ОСОБА_4 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Кримінальне провадження по даному факту закрито у зв`язку із відсутністю у діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_4 являвся її чоловіком та батьком дитини і внаслідок його смерті їм завдано моральну шкоду та шкоду, пов`язану із втратою годувальника. Також нею понесено витрати на поховання.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»», тому відповідач, як страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку.

Ураховуючи наведене просила стягнути із відповідача на її користь страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 150228 грн., моральну шкоду у розмірі 50076 грн. та 3521 грн. витрат на поховання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 150228 грн. шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, 50076 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 3521 грн. витрат на поховання.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК «ЮНІВЕС» в дохід держави 3318 грн. 28 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 від імені позивачки ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Частиною першою статті 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 08 березня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» зі сторони м. Рівне у напрямку м. Луцьк, поблизу зони відпочинку «Білочка», що в с. Струмівка Луцького району Волинської області допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які перетинали проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза пішохідним переходом. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 21.12.2020 провадження за ч. 2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с.41-47).

На момент ДТП відповідно до страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів АМ2394462 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» (а.с.29).

Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної страхувальником життю, здоров`ю, працездатності, майну третіх осіб, під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Договір страхування укладено з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

ОСОБА_4 являвся чоловіком ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 04.10.2006 та батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 20.02.2007 (а.с.15, 16).

Таким чином, особою, яка має право на отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина.

Заява про відшкодування страхового відшкодування із необхідним пакетом документів була подана позивачкою відповідачу, але залишилася без реагування останнього (а.с.9-53).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, у якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором страхування, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - у договірному зобов`язанні ним є страховик.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК).

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частинами першою - третьою статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Матеріали справи не місять доказів про наявність умислу в діях потерпілого ОСОБА_4 ..

Згідно зі статтею 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно зі статтею 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 991 ЦК України передбачено виключні підстави для відмови страховика від здійснення страхової виплати, зокрема, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП, яка мала місце 08 березня 2019 року за участі автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Шкоду заподіяно внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Підстави для відшкодування такої шкоди урегульовано ст. 1187 ЦК України, тобто шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини її заподіювача.

Таким чином, посилання відповідача як на підставу для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду, - відсутність в діях водія порушень Правил дорожнього руху та складу кримінального правопорушення, є такими, що суперечать закону.

Підстави для звільнення водія від відповідальності за заподіяну шкоду передбачені виключно ч. 5 ст. 1187 та ч. 1 ст. 1193 ЦК України.

Такими підставами є: 1) завдання шкоди внаслідок непереборної сили; 2) внаслідок умислу потерпілого.

Такі ж самі підстави передбачені законом і для звільнення страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану потерпілому в ДТП. Аналогічні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Виходячи з обсягу наявних у матеріалах справи доказів судом не встановлено умислу потерпілого чи наявності факту непереборної сили.

Обставини, на які посилається відповідач, зокрема про зазначення у постанові про закриття кримінального провадження, що пішохід ОСОБА_4 перетинав проїзну частину дороги поза пішохідним переходом, не доказують умислу потерпілого на позбавлення себе життя чи на завдання собі шкоди.

Указані обставини не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати завдану шкоду і не встановлюють та не доказують наявності непереборної сили.

Наявна в діях потерпілого груба необережність, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, законом розглядається як підстава для зменшення розміру відшкодування, але не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду.

Крім того, виносячи постанову про закриття кримінального провадження, слідчий дійшов висновку про направлення її копії начальнику поліції для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_3 по даному факту до адміністративної відповідальності (а.с.41-47).

Таким чином, є підстави для покладення на водія обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну смертю пішохода, на якого він здійснив наїзд керованим ним транспортним засобом, згідно зі ст. 1187 України.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія була застрахована, то дане зобов`язання (про відшкодування шкоди) за умовами укладеного між страхувальником і страховиком (відповідачем) договору має виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором і законом.

Отже, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» безпідставно відмовило позивачці у виплаті страхового відшкодування. Підстав для звільнення відповідача від даного обов`язку не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на незгоду із визначеними судом для стягнення розмірами кожного страхового відшкодування - відхиляються апеляційним судом, оскільки жодних заперечень щодо заявлених до стягнення позивачем розмірів відшкодування відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не зазначав (а.с.66-68).

Крім того, з урахуванням тієї обставини, що син позивачки є неповнолітнім, а мати потерпілого подала 04.04.2019 заяву щодо своєї частки страхового відшкодування (а.с.32), яка надсилалася відповідачу, суд першої інстанції вірно стягнув із відповідача кошти саме на користь позивачки ОСОБА_1 ..

Посилання відповідача на ту обставину, що накладна не підтверджує витрат на поховання - відхиляються апеляційним судом, оскільки суду першої інстанції таких заперечень відповідач не висловлював. Крім того, позивачці було видано саме такий розрахунковий документ, у якому зазначено перелік наданих послуг саме за готівку, що підтверджено підписами відповідальних осіб та скріплено печаткою (а.с.23).

Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18 та від 30 жовтня 2019 року у справі № 638/6652/16-ц, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. У цих справах застосовано інше нормативно-правове регулювання, ніж застосовано у справі, яка переглядається з урахуванням встановлених у ній конкретних обставин.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 10 серпня 2021 року у справі №127/8789/20 зазначив, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Інші доводи апеляційної скарги є власним суб`єктивним тлумаченням відповідачем норм законодавства.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді