ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Херсон

справа № 658/3928/20

провадження № 22-ц/819/2278/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Каховської міської ради, як органу опіки та піклування на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Под`ячевої І.Д. від 13 жовтня 2021 року в справі за позовом Виконавчого комітету Каховської міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В грудня 2020 року Виконавчий комітет Каховської міської ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не займаються вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування малолітніх, не надають їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, тобто злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків та грубо порушують права малолітніх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Позивач в обґрунтування позовної заяви послався на наступні обставини.

На обліку відділу у справах дітей з 29 січня 2019 року перебувають малолітні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , як діти, що проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей. Родина знаходиться на контролі відділу у справах дітей з липня 2018 року, але позитивних результатів це не дає, у зв`язку з чим дітей було поставлено на облік відділу. Також родина перебувала під соціальним супроводом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Каховської міської ради.

Протягом всього періоду батьки неналежним чином виконують батьківські обов`язки, не забезпечують дітей необхідним харчуванням, лікуванням, засобами гігієни, одягом, канцелярією та ін. З батьками дітей неодноразово проводилась роз`яснювальна, профілактична та виховна робота, виносились попередження про відповідальність за ухиляння від виконання батьківських обов`язків, неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.

Сім`я проживає в занедбаному будинку, в якому є дві маленькі житлові кімнати, оселя потребує негайного капітального ремонту, який батьки постійно обіцяють зробити. Малолітні не мають місця для відпочинку, розвитку та навчання, відсутній письмовий стіл, іграшки. Діти мають постійно неохайний вигляд, брудне волосся та нігті, неприємний запах. Зручності часткові - туалет знаходиться на вулиці, ванна стоїть у коридорі, каналізація відсутня. Діти часто хворіють, мати не займається лікуванням, постійно обіцяє купити ліки, проте ліків для дітей у сім`ї не має, у зв`язку із чим вони мають постійні пропуски у навчанні та відвідуванні дошкільного закладу.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні та отримувала державну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.05.20202 по 31.10.2020.

Малолітня ОСОБА_3 має вади мовленого розвитку, проблеми з навчанням, систематично пропускала заняття, не засвоювала навчальний матеріал, під час карантину родина зв`язок з вчителем не підтримувала, рекомендації педагогів батьками не виконуються, ігноруються, мати почала виконувати учбові вправи за дитину самостійно, внаслідок чого мотивація до навчання у дитини відсутня.

Малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відвідували дошкільний заклад дуже рідко, мати на зв`язок з педагогами та адміністрацією закладу не виходила, успіхами своїх дітей не цікавилась, батьківські збори не відвідувала, оплату за харчування здійснювала з затримкою, несвоєчасно, одяг дітей не відповідає розмірам та санітарно - гігієнічним нормам.

Позивач зазначає, що відділ у справах дітей постійно надає родині допомогу у вигляді продуктів харчування, канцелярії, одягу та взуття.

З 28.10.2020 діти за заявою матері, діти тимчасово влаштовані до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Радість», у зв`язку з тим, що відсутні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, хворобою малолітніх, відсутністю ліків. За весь час перебування дітей в центрі батьки приходили до закладу один раз.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 часто поводять себе агресивно по відношенню до спеціалістів відділу, які систематично з метою контролю, перевіряють умови проживання дітей, категорично відмовляються пускати до помешкання, телефонні дзвінки ігнорують, на запрошення до відділу та на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`являються.

16 листопада 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Каховської міської ради члени комісії вирішили пропонувати органу опіки та піклування надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відношенні до їх малолітніх дітей.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року постановлено: Відмовити Виконкому Каховської міської ради у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Попередити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на службу у справах дітей виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області контроль за виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Каховської міської ради, як орган опіки та піклування виконкому Каховської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити, позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, наводить доводи, аналогічні доводам викладеним в позовній заяві, зазначивши, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім наведеним обставинам справи, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Соціальний супровід сім`ї, якій відбувавав відповідно до закону та метою якого є подолання складних життєвих обставин або мінімізація їх наслідків, можливість виправити ситуацію для збереження дітей в біологічній родині не надав очікуваного позитивного результату щодо виправлення ситуації, яка склалася. ОСОБА_1 не вважала за необхідне звертатися до лікаря під час хвороби дітей, не займалася їх лікуванням, не купувала ліки, а отже така її поведінка становила пряму загрозу для здоров`я і навіть життя дітей.

Під час перебування родини ОСОБА_5 під соціальним супроводом, батьки не належним чином виконували рекомендації фахівця із соціальної роботи, ігнорували виконання пунктів соціального супроводу, часто не йшли на контакт, не допускали до обстеження житло, що свідчить про те, що як мати, так і батько, не бажають змінити свою поведінку та своє ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Додатково зазначила, що під час перебування дітей у родині патронатного виховання, в них покращився загальний стан здоров`я, раціон харчування та рівень навчання. Діти двічі перебували на стаціонарному лікуванні, але батьки жодного разу не відвідували них та не надавали допомоги.

За допомогою постійного контролю з боку патронатного вихователя та виконання усіх рекомендацій вчителів навчального закладу, старша дитина ОСОБА_3 , покращила свої успіхи у навчанні, а саме: навчилася читати, писати, рахувати, самостійно виконує завдання та була переведена до наступного класу.

На сьогоднішній день батьки дітей не працюють. Вважає, що покращення умов проживання, ще не свідчить про зміну їх відношення до виховання дітей, проте наведені у позовній заяві факти свідчать про систематичне ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків та не бажання співпрацювати із соціальними службами та навчальними закладами.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідачів доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, представника позивача, відповідачів та їх представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив злісного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, що можуть бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Суд констатував, що є певні проблеми у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до загальноприйнятих норм поведінки в частині лікування, виховання та розвитку дітей, однак, поряд з цим судом не встановлено фактів того, що відповідачі дітей ображають, фізично карають, також не встановлено зловживання наркотиками та алкоголем зі сторони відповідачів. Судом також прийнято до уваги думка старшої дитини ОСОБА_3 та її ставлення до батьків. В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначила, що хоче жити із батьками та дуже сумує за ними та підтвердила, що батьки ніколи не ображали та фізично не карали. За таких обставин, всі встановлені під час судового розгляду обставини, в їх сукупності, дали суду першої інстанції підстави для висновку, що позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При цьому суд звернув увагу, що серед іншого належний розвиток та догляд за дітьми є обов`язком їх батьків, а відтак відповідачам слід вжити невідкладних заходів щодо створення умов до належного виховання, розвитку, утримання дітей. В іншому випадку, дії та бездіяльність відповідачів можуть бути розцінені як ухилення від ефективного виконання своїх батьківських обов`язків, що може бути підставою застосування статті 164 СК України.

Крім того, ураховуючи не зовсім відповідальне ставлення відповідачів до виконання своїх батьківських обов`язків, яке виразилось у невиконанні рекомендацій органу опіки та представників освіти і лікарів, суд вважав за необхідне відреагувати на наведене та попередити відповідачів про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в режимі відеоконференції, відповідачі пояснили, що не мають коштів на проходження медичного огляду (ПЦР тесту), мають дуже складні матеріальні умови проживання, не заперечили, що з ними проводилася роз`яснювальна робота щодо належного виховання дітей, проте вважають причиною такого стану подій - важкий матеріальний стан. Не погоджуються з позбавленням їх батьківських прав, намагаються повернути дітей, в приміщенні вже зроблений ремонт.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 6-10).

За наданою позивачем інформацією з липня 2018 року родина ОСОБА_5 знаходиться на контролі відділу у справах дітей, з-за відсутності позитивних результатів з 29 січня 2019 року дітей було поставлено на облік відділу у справах дітей, як діти, що проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків; з 2019 року родина ОСОБА_5 перебувала під соціальним супроводом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Каховської міської ради.

ОСОБА_2 , офіційно не працює, має тимчасові підробітки, матеріальний стан сім`ї складний. ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці, на даний час не працює.

В наданих позивачем документах міститься наступна інформація. Сім`я проживає в будинку АДРЕСА_1 , в якому станом на жовтень 2020 року є дві маленькі житлові кімнати, оселя потребує негайного капітального ремонту, який батьки постійно обіцяють зробити. Опалення пічне, але запасу палива та дров немає, використовують електричний обігрівач з порушення техніки безпеки, в будинку взагалі відсутні меблі та дитяча шафа для речей і взуття, у зв`язку з чим одяг дітей постійно висить на вулиці незалежно від пори року, постільна білизна відсутня. Малолітні не мають місця для відпочинку, розвитку та навчання, відсутній письмовий стіл, іграшки. Діти мають постійно неохайний вигляд, брудне волосся та нігті, неприємний запах. Зручності часткові - туалет знаходиться на вулиці, ванна стоїть у коридорі, каналізація відсутня. Діти часто хворіють, мати не займається лікуванням, постійно обіцяє купити ліки, але малолітніх нічим лікувати, у зв`язку із чим вони мають постійні пропуски у навчанні та відвідуванні дошкільного закладу.

Зазначенні обставини встановлені судом першої інстанції з актів обстеження сім`ї за місцем проживання станом на 28 жовтня 2020 року та оглянутих в судовому засіданні відео та фотознімків приміщення.

Станом на вересень 2021 року згідно акту обстеження сім`ї за місцем проживання, в будинку АДРЕСА_1 зроблено ремонт, поклеєні шпалери, придбано диван, в дитячий є дві шафи, чисто, придбано. Однак відсутній холодильник, запасу продуктів немає.

Відповідно до інформації наданої управлінням праці та соціального захисту населення Каховської міської ради від 05.1 1.2020 року № 01-11/4210 гр. ОСОБА_1 , перебувала на обліку в управлінні та отримувала державну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.05.2020 по 31.10.2020 року.

Малолітня ОСОБА_3 один раз залишилась на другий навчальний рік у першому класі, має проблеми з навчанням, дитина постійно пропускала заняття, не засвоювала навчальний матеріал, під час карантину родина зв`язок з вчителем не підтримувала, у зв`язку з чим дівчинка належну освіту не отримувала та батьки будь-яким чином це не виправляли, що підтверджується неодноразовими зверненнями директорів шкіл № 1 та № 5 «Каховської ЗОШ І-ІІ ступенів». (а.с. 92, 95, 96, 98, 99, 102-104, 110, 111, 113, 114, 116, 117)..

Малолітній ОСОБА_4 , дитячий садок № 4 «Горобинка», також відвідував дуже рідко, мати дитини на зв`язок з педагогами не виходила, успіхами дитини не цікавилась, батьківські збори не відвідувала, що підтверджується інформацією наданою директором дитячого садка (а.с. 101, 112, 115).

За поясненнями представника позивача, наданими у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відділ у справах дітей постійно надає родині допомогу у вигляді продуктів харчування, канцелярії, одягу та взуття, яка полягає у наданні двічі в рік продуктів харчування вагою до 8 кг, канцелярських приладів для дітей до школи та дитячого садку, та з «банку» одягу та взуття - надання одягу та взуття.

З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2020 року комісією у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 проведена оцінка рівня безпеки кожної дитини обстеження та складені акти, в яких зазначені пояснення матері про неможливість кращого догляду за відсутності зручностей, підтвердження нею, що діти хворіють, відмова матері від ознайомлення з результатами та підпису ( а.с.152-160). Наведені акти містять також вид інформації про роботу, яку необхідно провести для забезпечення соціального захисту дитини у разі виявлення небезпеки, це - вилучення із родини, обстеження, лікування та влаштування до закладу соціально-психологічної реабілітації.

Матеріали справи містять заяву матері від 28.10.2020 до начальника відділу у справах дітей ОСОБА_11 про сприяння у тимчасовому влаштовані дітей до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Радість», у зв`язку з життєвими складними обставинами та зобов`язується забрати дітей після покращення становища, покращення умов для проживання дітей (а.с.31).

Відповідно до листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Радість» від 16.11.2020 року №01-26/122 за весь час перебування дітей батьки приходили до закладу 1 раз. Для спілкування було надано номери телефонів директора та вихователя закладу, але у телефонній розмові батьки не цікавились станом здоров`я та розвитком дітей. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за час знаходження дітей в Центрі, батьки намагалися відвідати дітей, проте відсутність у них документів про необхідний медичний огляд унеможливила це, вихователю ОСОБА_14 батьки телефонували часто, нарікаючи на те, що у них відібрали дітей (а.с. 126).

Станом на вересень 2021 року діти перебувають під опікою патронатної сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Матеріали справи не містять і представником позивача не надано відомостей щодо з`ясування причин поведінки та відношення відповідачів до дітей, які опинилася у занедбаному стані у біологічній сім`ї. Як пояснила представник позивача, до роботи з батьками психолог не залучався з-за відсутності у штаті такої посади, будь-які інші громадські особи, волонтери за допомогою яких можливо встановити причину відсутності у відповідачів відповідального ставлення до батьківських обов`язків, не залучалися.

Матеріали справи свідчать, що родина перебуває в дуже складному матеріальному становищі, умови проживання незадовільні, діти мають занедбаний вигляд, потребують медичного огляду, що визнавалося матір`ю дітей, ОСОБА_1 , яка у січні 2019 року просила допомоги у подоланні ситуації. Дохід сім`ї відповідачів підтверджений лише за період травень - жовтень 2020 року на загальну суму 39 991 грн. 48 коп., що на матір з трьома дітьми приходиться по 1 666 грн на особу. Матеріальний стан сім`ї у 2018-2019 та інший період 2020 року, матеріали справи не містять.

У приміщенні, де проживали діти з батьками до їх поміщення в Центр та патронатну сім`ю, відсутні побутові зручності: туалет, водопостачання, каналізація, наявне пічне опалення. За поясненнями відповідачки житлове приміщення належить її родичам, які дозволили в ньому проживати. Доказів реальної допомоги з боку держаних органів щодо покращення умов проживання дітей, матеріали справи не містять.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

При цьому, судам акцентує увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу.

Частина 6 ст. 19 СК України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідні положення Закону України «Про охорону дитинства» передбачають ( статті 11,12,14): "...Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків", "Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини... Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей..., захищає права сім`ї", "Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили".

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості

відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» ( пункти 47, 48,49) вказав, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (995_004) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції (995_004) і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII) ( п.48).

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII) ( п.49).

З урахуванням наведених норм матеріального права, та враховуючи сукупність вищенаведених обставин справи, бажання та намагання батьків займатися вихованням дітей, бажання дитини ОСОБА_3 проживати разом з батьками, не доведення реальної, ефективної допомоги сім`ї з боку держави, не встановлення уповноваженим державним органом причин здійснення батьківських обов`язків відповідачами у неналежному обсязі, та остаточна неможливість подолання таких причин, унеможливлює задоволення апеляційної скарги та позбавлення відповідачів батьківських прав. Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покласти контроль за виконанням батьківських обов`язків на уповноважений орган.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Каховської міської ради, як органу опіки та піклування, залишити без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови суду складено 24 грудня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська