Справа № 226/2704/21

Справа № 226/2704/21
Провадження № 2/226/805/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 вона 26.08.2021 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори, прийняла у спадщину жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент прийняття спадщини у вказаному будинку залишилась зареєстрованою відповідач ОСОБА_3 , яка з 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, її місцезнаходження не відомо. Поважних причин, за яких би відповідач залишила будинок, не має. Всі витрати по утриманню будинку несе виключно вона. Реєстрація відповідача за адресою її будинку завдає їй додаткове фінансове навантаження, оскільки оплата за комунальні та інші послуги розраховується з урахуванням кількості зареєстрованих у житлі осіб. Також реєстрація відповідача у належному їй будинку заважає їй продати це майно. З метою усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, позивач просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові, просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи двічі сповіщеною про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ухвалою судді від 22.09.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Згідно з ухвалою суду від 22.10.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2021, посвідченого державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори Свиридовою А.В., реєстровий № 484. Право власності ОСОБА_2 на цей будинок зареєстровано 26.08.2021, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Цей будинок позивач успадкувала після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.6-7).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 07.09.2021 та записами з домової книги у жилому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.07.2003 зареєстрована відповідач ОСОБА_3 в якості сестри чоловіка позивача (а.с.8-10, 12, 19).

Відповідно до акту Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 31.08.2021, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року за вказаною адресою не проживає (а.с.11).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_2 її мати, яка з 2017 року проживала у шлюбі з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів вітчима та його матері ОСОБА_6 , які вже померли, їй відомо, що за цією адресою колись проживала ОСОБА_3 сестра вітчима і донька баби ОСОБА_7 , яка у 2014 році зібрала речі, пішла з дому і більше до нього не поверталася, місце її знаходження нікому не відомо. Особисто вона з ОСОБА_3 не знайома, оскільки ніколи її не бачила.

Свідок ОСОБА_8 племінник позивача надав суду аналогічні пояснення.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що право власності на вищевказаний жилий будинок ОСОБА_2 набула після того, як відповідач вже була зареєстрована у спірному жилому приміщенні в якості члену сім`ї попереднього власника вказаного житла.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Отже право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Беручи до уваги те, що відбувся перехід прав і обов`язків попереднього власника будинку до нового власника, у зв`язку з чим збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.9, 156 ЖК УСРС, ст.ст.386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги іншими учасниками справи у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.12.2021.

Суддя Ж.Є.Редько