ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5186/21

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1716/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Число Світлана Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.11.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Сало О.П., просять вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при її постановленні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду.

Заявник указує, що відповідно до ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність позову, однак суд першої інстанції вказаних норм процесуального законодавства не дотримався.

Зазначає, що у позивачів є достатні підстави вважати, що квартира та садовий будинок, які є спадковим майном, без згоди позивачів можуть бути відчужені на користь третіх осіб, оскільки згідно пояснень голови садового товариства «Заріччя» ОСОБА_4 , в якому знаходить садовий будинок, відповідач влаштовує його огляд третім особам, з метою його реалізації.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Сало О.П., які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кравченко В.В., який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що заявником не надано беззаперечних та переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду або обґрунтоване припущення такої загрози.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтуються на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1. ч. 1. ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 роз`яснено, що при розгляді заяв про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі № 569/3313/19.

З матеріалів справи встановлено, що у травні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 , на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Число С.М. 09.02.2021, зареєстрований в спадковому реєстрі № 67212291.

Позов обґрунтований тим, що оспорюваний заповіт слід визнати недійсним, оскільки на момент його складання ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт складений на користь невідомої особи ОСОБА_3 порушує права позивачів, як спадкоємців п`ятої черги на спадкове майно, так як вони є двоюрідними братом та сестрою заповідача.

17.11.2021 представником позивачів адвокатом Сало О.П. подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та садовий будинок АДРЕСА_2 «Заріччя» та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Заява обґрунтована тим, що є підстави вважати, що квартира та садовий будинок, які є спадковим майном, без згоди відповідачів може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що садовий будинок АДРЕСА_2 , зареєстрований за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації №11022263 від 22.06.2006, зареєстрована за померлою ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 20.06.2006.

Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, мотивів співмірності запропонованого заходу арешту на нерухоме майно із предметом позову визнання заповіту недійсним, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування арешту на спірне майно, представником позивачів не наведено.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди для виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, а тому судом першої інстанції вірно відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову, які просять застосувати позивачі.

Посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції ч.3, ч.4 ст. 153 ЦПК України, відповідно до яких суд наділений певними процесуальними правами у разі, якщо в нього виникли сумніви щодо доказів чи їх недостатності, необхідності отримання пояснень, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду позивачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Салом О.П. не наведено належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80 ЦПК України на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою і не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко