Провадження № 2/521/1798/21
08 грудня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору Договору дарування 1/2 частини зазначеної квартири, укладеного 04.02.2009р. між позивачем та ОСОБА_3 та на підставі Договору дарування 1/2 частини квартири, укладеного 04.02.2017р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 ..
Позивач вказує, що після передачі позивачу права власності на зазначену квартиру дарувальники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишались зареєстровані в ній та мешкали в ній.
Однак, як вказує позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та була знята з реєстрації за місцем проживання. В квартирі залишився зареєстрованим лише відповідач ОСОБА_2 , який також мешкав там, та який приходиться позивачу рідним братом, але мешкали вони окремо і спілкувались не часто.
Крім того, позивач вказав, що відповідач не проживає в належній позивачу квартирі вже тривалий час з моменту перетину ним державного кордону України, але позивач змушений сплачувати комунальні платежі, оскільки відповідач лишається зареєстрованим в квартирі.
Також, позивач стверджував, що він не заперечував проти проживання відповідача в квартирі, коли той дійсно проживав в квартирі, але зараз відповідач тривалий час відсутній в Україні, а тому підстави залишатися на реєстраційному обліку за адресою квартири, яка належить позивачу відсутні, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 58).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином (а. с. 28, 35, 39, 42, 48, 57).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що право власності ОСОБА_1 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копіями:
Договору дарування 1/2 частини зазначеної квартири, укладеного 04.02.2009р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. на бланку серії ВМВ 823458, номер в реєстрі нотаріальних дій: 3-678 та зареєстрованого 04.02.2009р. Сьомою державною нотаріальною конторою, № Витягу з Державного реєстру правочинів 7046665 (а. с. 8 9);
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача та приходиться ОСОБА_1 рідним братом.
Згідно довідки з будинкової книги № 20, від 30.01.2017 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована лише одна особа: ОСОБА_2 (а. с. 16).
Згідно постанови, від 04.09.2017 року, кримінальне провадження закрите на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 20).
Листом ДПС України, від 01.09.2017р. № 5/12/3479, було повідомлено, що 14.08.2017 року громадянин ОСОБА_2 перетнув кордон через пропускний пункт «Конотоп» на поїзді «Одеса-Москва» (а. с. 18, з. б.).
З огляду на те, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як вже було встановлено судом, 14.08.2017 року громадянин ОСОБА_2 перетнув кордон через пропускний пункт «Конотоп» на поїзді «Одеса-Москва».
Будь-яких відомостей про його повернення на територію України в матеріалах справи відсутні.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Такого висновку, зокрема, дійшов Верховний Суд України у своїй постанові, від 30.06.2015 року (справа № 21-1438а15).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як судом встановлено, що відповідач не являється власником квартири, яка належить на праві приватної власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем спірною квартирою, відповідач не проживає в житловому приміщені більше одного року без поважних на те причин, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 81, 141, 223, 264, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук