ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року

м. Харків

справа №621/750/20

провадження №22-ц/818/3164/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини нежитлової будівлі в порядку поділу спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року у складі судді Шахової В.В., -

в с т а н о в и в:

18 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

28 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати за ним право власності на Ѕ частину на нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; зарахувати при поділі майна (вказаної нежитлової будівлі) на його користь вартість Ѕ частини автомобілю марки «Skoda Oktavia Combi» 2007 року випуску з V двигуна 1595 см куб., кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 у розмірі 109 750 грн. з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на вищевказану нежитлову будівлю.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги задоволено частково.

Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , визначено ідеальні частки в спільній сумісній власності в наступних розмірах: за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 - залишено у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 100 785 грн. вартості 1/2 частки автомобіля SKODA OCTAVIA COMBI, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 , залишивши за ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100785 грн. вартості 1/2 частки автомобіля SKODA OCTAVIA COMBI, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7 322 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі вартості Ѕ частини автомобіля SKODA OCTAVIA COMBI, д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 100785 грн., та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у цій частині.

Зазначає, що представником відповідача ОСОБА_3 не підтверджені повноваження на представництво інтересів ОСОБА_2 .. Зустрічні позовні вимоги не містять вимоги про визнання автомобіля об`єктом спільного майна подружжя та стягнення компенсації вартості Ѕ частки автомобіля, а тому вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог.

Вказує про те, що довідка ТОВ «Віп-Експерт», яка містить відомості про ціну продажу аналогічного транспортного засобу, що пропонується в середньому по України, без врахування дійсного стану спірного автомобіля, його технічних характеристик не можна вважати належним та допустимим доказом дійсної вартості автомобіля. Учасники справи не заявляли клопотання про призначення у справі експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - ОСОБА_3 апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Зазначає, що апелянт невірно вважає дійсною вартістю ту суму, що вказана у договорі купівлі-продажу.

Звертає увагу, що існуюче в судовій практиці поняття «дійсна вартість» є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття «ринкова вартість», під яким розуміється «вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем"

Вказує, що суду першої інстанції були надані докази щодо придбання спірного автомобілю під час шлюбу (відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Харківській області підтверджує факт придбання ОСОБА_1 на підставі договору СГ №7473/19/004365 від 23.07.2019 року, автомобілю марки ЗКООА ОСТАУІА СОМВІ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 . Автомобіль був придбаний подружжям у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти та під час спільного проживання.

Позивач не заперечувала щодо того, що автомобіль придбаний був у шлюбі і є спільною сумісною власністю, не надала доказів щодо того, що автомобіль є її особистою приватною власністю, та не піддавала сумніву і не заявила клопотання про проведення незалежної оцінки вартості майна.

Твердження апелянта, що ОСОБА_2 неправильно за зустрічним позовом обрано спосіб захисту порушеного права, адже, на її думку, у випадку поділу спільно нажитого майна, у випадку відчуження одним із подружжя спільного майна на власний розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, має враховуватись вартість майна, що вказано у договорі купівлі-продажу, не грунтуються на нормах закону.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги убачається, що рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року оскаржується апелянтом в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 100785 грн. вартості 1/2 частки спірного автомобіля.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль SKODA OCTAVIA COMBI, державний номер НОМЕР_2 , є спільним сумісним майном подружжя на належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному. Суд вважав встановленим, що ОСОБА_1 в період шлюбу відчужила вищенаведений автомобіль без згоди ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд вважав за необхідне врахувати вартість спірного автомобіля в сумі 201 570 грн. при поділі спільного сумісного майна подружжя. Визнаючи саме таку вартість автомобіля, суд враховував дійсну вартість цього автомобіля, яка визначена згідно оцінки ТОВ «Віп-Експерт» від 02.07.2020, а не вартість, яка зазначена в договорі купівлі-продажу від 14.11.2019, оскільки згідно п. 3 цього Договору ціна транспортного засобу була визначена за домовленістю сторін, а не за оцінкою. Суд вважав за необхідне поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: нежитлову будівлю, визначивши ідеальні частки в спільній сумісній власності по 1/2 частині за сторонами та визнати за ними право власності по 1/2 ідеальної частки нежитлової будівлі, залишивши спірну нежитлову будівлю у спільній частковій власності сторін, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 100785 грн. вартості 1/2 частки спірного автомобіля, залишивши за ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100785 грн. вартості 1/2 частки цього автомобіля.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 07 травня 2011 року (а.с. 7).

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17.01.2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с. 8-9). Зі змісту рішення убачається, що з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулась 07 жовтня 2019 року.

10.02.2016 року ОСОБА_2 придбав нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 93,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-14). Відповідно до рішення Бірківської сільської ради від 06 квітня 2016 року в с. Першотравневому, Зміївського району, Харківської області перейменовано назву вулиці Жовтнева на Вишнева.

23 липня 2019 року за ОСОБА_1 на підставі договору № 7473/19/004365 зареєстровано транспортний засіб - автомобіль SKODA OCTAVIA COMBI, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 .(а.с. 92).

14 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу за № 6341/2019/1772181 вбачається, за умовами якого ОСОБА_1 продала автомобіль «Skoda Oktavia Combi» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 за 35 000 грн. (а.с. 70-71).

За довідкою від 02.07.2020 року, виданої ТОВ «Віп-Експерт», вартість автомобіля «Skoda Oktavia Combi» 2007 року випуску в технічно справному стані, придатному до експлуатації на жовтень-листопад 2019 року складала 201 570 без урахування ПДВ.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законодавством встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладений у письмовій формі та не містить письмової згоди відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що автомобіль SKODA OCTAVIA COMBI, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 , належав сторонам на праві спільної сумісної власності та був відчужений позивачем під час шлюбу без письмової згоди відповідача ОСОБА_2 .

Доказів, використання коштів, отриманих від продажу автомобіля, в інтересах сім`ї матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі зустрічних позовних вимог, оскільки спір виник щодо поділу спільного майна подружжя, тобто вирішення питання щодо стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля, як одного з способів поділу майна, входить до предмета позовних вимог. При цьому колегія суддів зазначає, що, виходячи з презумпції спільного майна подружжя, у відповідача відсутня необхідність звернення з окремими позовними вимогами про визнання придбаного під час шлюбу майна спільним сумісним майном подружжя.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_1 відчужила об`єкт спільного майна подружжя без згоди ОСОБА_2 , позивач просив здійснити поділ майна шляхом зарахування при поділі спірної нежитлової будівлі на його користь вартість Ѕ частини автомобіля.

Провівши поділ майна - шляхом визнання права на нежитлову будівлю по Ѕ частині за кожним з подружжя, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину вартості автомобіля, вирішивши спір по суті.

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Судом установлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо вартості зазначеного рухомого майна; сторони не скористались правом щодо заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи з встановлення дійсної (ринкової) вартості, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля на час розгляду справи, а при вирішенні таких позовних вимог суд має враховувати дійсну вартість спірного майна саме на час розгляду справи.

На підтвердження дійсної вартості автомобіля, що придбаний сторонами під час шлюбу, відповідачем надана довідка ТОВ «ВІП-Експерт», відповідно до якої на підставі інформаційно-аналітичних даних, середньоринкова вартість автомобіля SKODA OCTAVIA COMBI, 2007 року випуску, с V двигуна 1595 см3 в технічно справному стані, придбаним до експлуатації, на жовтень-листопад 2019 року складала 201570,00 гривень.

Колегія суддів вважає, що вказана довідка є належним та допустимим доказом, що підтверджує вартість спірного майна, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що довідка ТОВ «Віп-Експерт», не доводить дійсної вартості спірного майна.

Статтею 76 ЦПК України визначено,що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною першою статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивач оспорює відомості про вартість автомобіля, викладені у довідці ТОВ «Віп-Експерт», саме на нього відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України покладається обов`язок спростування вказаних відомостей та доведення тієї обставини, що дійсна вартість спірного автомобіля становить інший розмір.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Надана відповідачем довідка містить дані про обставини, що мають значення для справи, тому є письмовим доказом у цій справі. І неприйняття зазначеного доказу судом не відповідає вимогам цивільно-процесуального закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

З огляду на викладене, враховуючі, що позивачем не спростовані надані відповідачем дані про вартість автомобіля SKODA OCTAVIA COMBI, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про розмір компенсації вартості частки автомобіля, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що представником відповідача ОСОБА_3 не підтверджені повноваження на представництво інтересів ОСОБА_2 , спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що адвокат Тарасенко Г.О. (свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 266, видане 29.06.1993 ХОКДКА) діяла в інтересах відповідача на підставі ордеру серія ХВ № 000084 від 26.05.2020, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 62 ЦПК України та Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року.