Дата документу 09.12.2021 Справа № 334/8528/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/8528/18Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
Пр. № 22-ц/807/3624/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-6), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з 01.05.2014 року по 05.04.2018 року в сумі 20671,47 грн. (а.с.5), а також судовий збір 1762,00 грн.

В обґрунтування вищезазначеного позову позивач зазначав, що 31 жовтня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя скасовано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаний період.

Згідно із складеним актом МТМ від 28.04.2017 року споживач в квартирі самовільно демонтував радіатори опалення, залишивши неізольовані стояки труб системи опалення. Відповідні дії з переобладнання квартири на інше джерело опалення було здійснено з порушенням норм законодавчих актів, що регулюють порядок відключення від мереж централізованого опалення, що також унеможливлює здійснення перерахунку вартості послуг через самовільне відключення в квартирі радіаторів опалення. Також, відповідачі не отримували позитивного рішення комісії на відключення та технічні умови для виготовлення проектної документації Концерном «МТМ» не надавалися, тому такі дії є самовільними і такими, що не звільняють його від обов`язку зі сплати за послуги з теплопостачання.

Концерном «МТМ» у період з 01.05.2014 по 05.04.2018 роки надані послуги з централізованого опалення та у період з 01.05.2014 по 25.08.2016 послуги з постачання гарячої води (підігріву питної води) у житлове приміщення в квартиру АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі. Але надані послуги відповідачами не сплачуються, лише за рахунок державної субсидії сплачено 6632,76 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (а.с. 31).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 41) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року (а.с. 126-127) позов Концерну «МТМ» у цій справі задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Концерну «МТМ» () заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.11.2015 року по 01.08.2017 року в розмірі 11903,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Концерну «МТМ» () судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1014,16 грн. по 338,20 грн. з кожного.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог позивача, погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині незадоволених позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач Концерн «МТМ» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 134-137) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді судового збору.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Маловічко С.В. (а.с. 149).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача Концерну «МТМ» у цій справі відкрито (а.с. 160), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 161).

Відповідачі не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Концерну «МТМ» у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача Концерну «МТМ» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині його задоволення, спливу позовної давності в частині відмови позовних вимог позивача, про застосування якої у цій справі просили відповідачі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну, відповідно до Статуту Концерну «МТМ» (а.с.25-26).

08 лютого 2010 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с.20-21).

Відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 38-40), куди позивачем надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Квартира не приватизована. Жоден з відповідачів не був знятий з реєстрації за вказаною адресою у спірний період.

За вказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_4 .

31 жовтня 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя скасовано судовий наказ Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2018 у справі №334/103/18, яким з ОСОБА_1 було стягнуто на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2015 по 01.08.2017 року в розмірі 14462,82 грн. (а.с.10, 168-169).

15 листопада 2018 року позивач звернувся до суду зі позовною заявою (а.с.2) про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01.05.2014 року по 05.04.2018 року.

Згідно із розрахунком позивача (а.с.16-18), за період з 01.05.2014 року по 05.04.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 20671,47 грн., що підтверджується також довідкою позивача щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання (а.с.15).

Відповідачі не сплачують послуги мотивуючи це тим, що в квартирі здійснено реконструкцію системи опалення шляхом заміни приборів опалення (батарей) системи централізованого опалення на електроконвектори, вважають вимоги позивача безпідставними.

Згідно із актом Концерну «МТМ» від 28.04.2017 року, споживач в квартирі самовільно демонтував радіатори опалення, залишивши неізольовані стояки труб системи опалення. Відповідачі не отримували позитивного рішення комісії на відключення та технічні умови для виготовлення проектної документації Концерном «МТМ» не надавалися, тому такі дії є самовільними і такими, що не звільняють від обов`язку зі сплати за послуги з теплопостачання.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2020 року по справі 334/1647/20 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Концерну «МТМ», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.12.2020 року (головуючий суддя Дашковська А.В., судді-члени колегії Кримська О.М., Кочеткова І.В.) рішення суду залишено без змін (а.с. 105-115).

Відповідно до 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 здійснив самовільне відключення від мережі централізованого опалення, тому відсутні правові підстави для здійснення перерахунку та припинення нарахування вартості за отримані послуги.

З листа про розгляд заяви № П-1611 від 06.06.2017 року Концерну МТМ, зазначається, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 14.11.2013 року надало роз`яснення, де зауважило що, якщо при відключенні приміщення від централізованого теплопостачання не було дотримано вимог Правил та Наказу Міністерства будівництва України № 4 від 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06.10.2007 року, такі дії слід вважати самочинними та у цьому випадку нарахування плати за опалення є правомірним (а.с.23-24).

Відповідачі 19.06.2019 подали до суду першої інстанції заяву про застування позовної давності у цій справі (а.с.61-62).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, подання заяви про видачу судового наказу не може використовуватися стягувачем, як підстава для переривання строку позовної давності за вимогою, вказаною у такій заяві (чи її частиною).

Позивач звернувся до суду із позовом 15 листопада 2018 року, тому, з урахуванням строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період, за який може бути стягнута заборгованість по сплаті централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, починається з 01.11.2015 року по 05.04.2018 року та становить 11903,16 грн., що підтверджено належними та допустимим доказами по справі щодо розміру заборгованості, а тому підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» є такими, що дублюють доводи його позову у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, викладену в його позові у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Судова практика в інших справах за участю інших учасників справи та інших обставин справи, на яку посилався апелянт у своїй апеляційній скарзі у цій справі, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Звернення Концерну МТМ у січні 2018 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 14462,82 грн. (а.с.40) не перериває строк позовної давності для звернення із вищезазначеними позовними вимогами Концерну «МТМ» у цій справі про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води період з 01.05.2014 року по 05.04.2018 року 20671,47 грн. (а.с.5-6).

Суд першої інстанції правильно у цій справі врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України,

Велика Палата Верховного Суду вважала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягував) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

На час подачі у січні 2018 року Концерном «МТМ» вищезазначеної заяви про видачу судового наказу (Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2018 року у справі ЄУН 334/103/18, який був у подальшому був скасований ухвалою суду першої інстанції від 31 жовтня 2018 року, копія а.с. 10) вже діяв ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 161 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, Концерн «МТМ» мав право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першої цієї статті (вимоги, за якими може бути видано судовий наказ), в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За змістом ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Концерн «МТМ», як юридична особа, на свій вибір (розсуд) обрав для себе для стягнення вищезазначеної заборгованості у 2018 році наказне, а не спрощене провадження.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права..юридичних осіб у спосіб, визначений законом…(ст. 5 ч. 1 ЦПК України).

Тому, суд першої інстанції правильно у цій справі застосував позовну давність за заявою відповідачів (а.с. 61-62) в якості відмови для стягнення частини заборгованості за період з 01.05.2014 року по 31.10.2015 року включно, яка перевищує трирічний (загальний) період позовної давності для її стягнення до дати звернення позивача із вищезазначеним позовом у цій справі 15.11.2018 року (а.с.2), враховуючи настання строку для внесення плати за ці послуги для відповідачів - у наступному місяці за тим місяцем, в якому вони були отримані.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача Концерну «МТМ», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач Концерн «МТМ» не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі в частині його відмови судом першої інстанції у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ».

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Описки по тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, у тому числі у резолютивній його частині, в частині кінцевої дати (правильно: «до 05.04.2018 року»), до якої стягнуто з відповідачів на користь позивача у цій справі заборгованість, не призвели до неправильності вирішення цієї справи судом першої інстанції по суті по суті.

Оскільки, суд першої інстанції у цій справі у мотивувальній частині прямо зазначав, що він задовольняє позовні вимоги позивача в межах його позовних вимог (тобто до 05.04.2018 року), але в межах трирічного строку позовної давності до звернення позивача із вищезазначеним позовом у цій справі до суду (у листопаді 2018 року), та після 05.04.2018 року у розрахунку позивача до 30.09.2018 року містяться нульові щомісячні нарахування для відповідачів (а.с.18).

Тому, ці описки не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи в порядку ст. 269 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розгром цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 09.12.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.