Справа № 445/2338/19 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/2623/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 про повернення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В :

МТСБ України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна. В обгрунтування позову вказує, що 18.04.2017 року на автодорозі Луцьк-Львів відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ "КрАЗ" під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована. Вказує, що на підставі п.41.1 ст. 41 Закону №1961 -IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому ТЗ. 26.07.2017 року відповідач звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Разом з тим у заяві зазначено, що взаєморозрахунки не проводилися та в будь-який інший спосіб відшкодування шкоди не отримано. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 6581,13 грн. У відповідь на вимогу позивача Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що солдат ОСОБА_2 відшкодував шкоду по даній ДТП потерпілому, що підтверджується відповідною розпискою та квитанціями про сплату відшкодування на рахунок потерпілого. Відтак, позивач вважає, що відповідач отримав подвійну страхову виплату по одному і тому ж страховому випадку, яка перевищує розмір реальних збитків. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача 6581,13 грн., як безпідставно набуте майно.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2021 року в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 про повернення безпідставно набутого майна - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку 07 липня 2021 року оскаржив позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що на момент настання ДТП транспортний засіб «КРАЗ», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 не було забезпечено договором обов`язкового страхування, внаслідок чого потерпіла особа звернулась через свого представника ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування Моторним (транспортним) страховим бюро України для відшкодування нанесеної шкоди на користь свого представника. Вважає, що до матеріалів справи не надано жодного доказу на підтвердження того, що потерпілим було відшкодовано витрати на лікування, що не були покриті Моторним (транспортним) страховим бюро України. Окрім того, вважає, що питання відшкодування шкоди внаслідок ДТП вже вирішено, що підтверджують надані копії розписок, внаслідок чого страхова компанія не мала права сплачувати кошти у зв`язку з подвійним відшкодуванням шкоди. Таким чином, потерпілі особи діяли недобросовісно та умисно через свого представника отримали подвійне відшкодування шкоди за рахунок винної особи та за рахунок МТСБУ.

Не погоджується з висновками суду, оскільки доказів перерахування коштів на рахунки потерпілого не було надано відповідачем, внаслідок чого скаржник дійшов висновку, що страхове відшкодування перебуває у гр. ОСОБА_1 , як у особи, що була уповноважена на отримання страхового відшкодування.

Зазначає, що судом першої інстанції було встановлено факт отримання коштів потерпілими від винної особи та в подальшому 21 грудня 2019 року відповідачем страхового відшкодування, який діяв на підставі довіреності. Виходячи з вищенаведеного, відповідачем вже вирішено питання відшкодування шкоди внаслідок ДТП, що підтверджує надані розписки, які були затверджені судом.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що заявлені позовні вимоги є повернення тих коштів, які вже були отримані потерпілими особами з винної особи. Зазначає, що суд не звернув увагу на умисність дій потерпілих через свого представника відповідача по справі, які полягають в тому, що отримавши кошти від винної особи, діючи умисно звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ, включаючи до позовних вимог витрати на поховання, що вже були відшкодовані.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16 грудня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 29 грудня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що страхове відшкодування було виплачено відповідачеві без достатньої правової підстави, а тому відсутні підстави для його повернення. Також, позов пред`явлений до неналежного відповідача.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.04.2017р. на автодорозі «Львів-Луцьк» в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «КРАЗ-250» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , останній отримав тілесні ушкодження.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «КРАЗ-250» державний номерний знак НОМЕР_2 не була застрахована.

ОСОБА_2 виплатив ОСОБА_4 кошти на лікування брата ОСОБА_5 у розмірі: 5000 грн., що підтверджується розпискою від 20.04.2017р. брата потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , а також 1500 грн., що підтверджується квитанцією від 27.04.2017 року про перерахування коштів на картку АТ КБ "ПриватБанк" та 2000 грн. квитанція від 12.05.2017 року, а всього 8500 грн. (а.с.38-40)

Згідно довіреності, посвідченої 22.06.2017 року секретарем Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси виключно по дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце18.04.2017 року за участі автомобіля КРАЗ -250, д.н.з. НОМЕР_2 та пішохода гр. ОСОБА_3 , внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження та госпіталізований в лікувальний заклад, в тому числі, у страхових компаніях та Моторному (транспортному) страховому бюро України з правом отримання страхових відшкодувань та регламентних виплат. (а.с.7)

21.07.2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою, в якій просив здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталася 18.04.2017 року на автодорозі «Львів-Луцьк» у с. Бабичі Радехівського району Львівської області, за участю водія автомобіля КРАЗ 250, державний номерний знак НОМЕР_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в медичний заклад. Сума страхового відшкодування витрат на лікування становить - 8428,10 грн. При цьому, в заяві ОСОБА_1 зазначив належний йому розрахунковий рахунок, на який слід було провести вказану суму. До заяви долучено документи, які підтверджують понесені ОСОБА_3 витрати на лікування. (а.с.5)

З довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України №1 від 19.12.2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, вбачається, що по факту настання ДТП 18.04.2017 року, винуватцем якої є ОСОБА_2 , який керував ТЗ КРАЗ2020Е7, що не був на момент настання даної ДТП застрахований, МТСУ здійснено нарахування страхового відшкодування в розмірі 6581,13 грн., яка згідно платіжного доручення №1262953 від 21.12.2017 року, перерахована на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 (а.с.35, 36)

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.1194, 979 ЦК Українистрахове відшкодування потерпілій особі повинен виплачувати страховик, а в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, цю різницю сплачує особа винна в заподіянні шкоди.

Згідно з ст.ст.3-4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 2902-IV ( 2902-15 ) від 22.09.2005 року, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.
Відповідно до пп.4 п. 41.1. ст. 41 ЗУ "«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, МТСБУ, в силу ст.ст.35, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»виплачує шкоду потерпілій особі в разі відсутності у винної особи страхового полісу про цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, про що повинна повідомити МТСБУ потерпіла особа, на користь якої виплачується шкода.

На підставі звернення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . МТСБУ було прийняте вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування, яке згідно ст.36.1 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника.

Спору щодо розміру страхового відшкодування між ОСОБА_1 , який представляв інтереси ОСОБА_3 та МТСБУ на момент його призначення та виплати не було.

Особою, винною у скоєнні ДТП ОСОБА_2 , добровільно відшкодовано брату потерпілого ОСОБА_6 завдану шкоду в розмірі 8500 грн., у зв`язку з чим, останній, на думку позивача, отримав подвійне відшкодування.

Як вбачається з позовної заяви МТСБ України, в обґрунтування позову позивач посилається на ст.1212 ЦК Українита просить стягнути виплачене страхове відшкодування.

Однак, за змістом ст.1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Обов`язковими умовами для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Оскільки, судом встановлено правомірність нарахування та виплати ОСОБА_5 страхового відшкодування, то МТСБУ, в розумінні ст.1212 ЦК України, не є потерпілою особою, яка має право звернення до особи з вимогою про повернення безпідставно отриманих грошей, зокрема подвійного відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_5 виплачено страхове відшкодування на законних підставах, у зв`язку із здійснення ДТП з вини водія автомобіля «КРАЗ», державний номер НОМЕР_2 , а тому підстав вважати таку виплату безпідставно отриманою суд не вбачає.

Крім того, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено випадки, в яких МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема: до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону ( п.38.2.1 статті 38 цього Закону ).

Таким чином, право МТСБ України на відшкодування понесених витрат захищене законом та підлягає поновленню шляхом стягнення відповідних сум з винної особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, та не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а не з особи, яка у правовідносинах сторін виступає як потерпіла сторона.

Також, колегія суддів, вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, адже потерпілий ОСОБА_3 лише уповноважив ОСОБА_1 на підставі довіреності представляти його інтереси по дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 18.04.2017 за участі автомобіля КРАЗ250, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в медичний заклад.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро Українивисновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

О.М. Ванівський