Номер провадження: 22-ц/813/8631/21
Номер справи місцевого суду: 947/7743/21
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

11.03.2021 року з позовом про визнання протиправним та скасування рішення до Київського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 , в якому просила визнати протиправними дії державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни щодо скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41838861 від 27.06.2018 року 17:50:00 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51702433 від 19.03.2020 14:36:09 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 одночасно припинивши право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши його за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Одночасно з позовом позивач звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив заборонити реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 та будь-яким третім особам чинити ОСОБА_1 та членам її родини перешкоди у володінні та користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно вчиняти дії щодо вселення/виселення/передачі у користування третім особам/заміни замків/проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тощо; накласти арешт на квартиру, загальною площею 74,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що існує загроза невиконання можливого рішення суду, а зазначені в клопотанні заходи забезпечення не приведуть до обмеження прав та охоронюваних інтересів інших осіб, а також забезпечать ефективний захист порушених прав позивача. В заяві зазначено про відсутність підстав для застосування судом заходів зустрічного забезпечення.

Ухвалою суду від 23.03.2021 року відмовлено у задоволені даного клопотання., з підстави того, що у рамках іншого провадження - цивільної справи № 947/21535/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Кей-Колект», третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. про витребування майна з чужого незаконного володіння, рішенням у якій позов задоволений та витребувано квартиру АДРЕСА_2 з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , накладено арешт на зазначену квартиру, а також заборонено ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування, розпорядження даною квартирою, в тому числі знімати з реєстраційного обліку мешканців квартири, вселяти інших осіб до квартири, проникати та заходити до квартири, укладати договори щодо оренди квартири, щодо надання / припинення комунальних послуг та інших дій; заборонено ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_2 у володінні, користуванні спірною квартирою та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії ( реєстрація прав та їх обтяжень) з квартири , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

23.04.2021 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою Одеського апеляційного суду було задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 та ухвала суду від 20.09.2019 року була частково скасована.

У підготовчому засіданні представник позивача підтримала клопотання та просила суд заборонити реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладені функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Вчиняти будь-які реєстраційні дії з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 та будь-яким третім особам чинити ОСОБА_4 та членам її родини перешкоди у володінні та користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно вчиняти дії щодо вселення/виселення/передачі у користуванні третім особам/заміни замків/проникнення до даної квартири тощо; накласти арешт на зазначену квартиру.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нестеренко І.В. від 23.04.2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення , у вигляді заборони реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладені функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь які реєстраційні дії з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 та будь-яким третім особам чинити ОСОБА_4 та членам її родини перешкоди у володінні та користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно вчиняти дії щодо вселення/виселення/передачі у користуванні третім особам/заміни замків/проникнення до даної квартири тощо; накладення арешту на зазначену квартиру.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, апеляційну скаргу подала ОСОБА_1 , де із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставиться питання про її скасування з подальшим постановленням нового рішення, яким:

-заборонити реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_2 та будь-яким третім особам чинити ОСОБА_1 та членам її родини перешкоди у володінні та користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно вчиняти дії щодо вселення/ виселення/ передачі у користування третім особам/ заміни замків/ проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

-накласти арешт на квартиру, загальною площею 74,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому посилаючись на те, що предметом позову ОСОБА_1 є визнання протиправними дій державного реєстратора щодо скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , припинення права власності ОСОБА_2 та визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 .

У разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у справі №947/7743/21, запис про її право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 підлягатиме поновленню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, з огляду на те, що наразі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири значиться ОСОБА_2 , то існує реальна загроза того, що останній здійснить відчуження майна ОСОБА_1 третім особам, або ж на нього може бути звернуто стягнення, у зв`язку із боргами відповідача-1, що ускладнить виконання рішення суду в частині поновлення права власності ОСОБА_1 та з високою ймовірністю породить нові судові спори з позовами до третіх осіб, тобто захист права власності позивача виявиться неефективним.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Нестеренко Ірину Володимирівну на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року у справі за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення, було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

09 грудня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Інші сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавали та не заявляли.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктами 2, 4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет позову, може бути знищеним на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Тобто з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує реальний спір стосовно нерухомого майна, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії та накладення арешту на майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, існує зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Мотиви суду першої інстанції, щодо відмови у задоволення заяви про забезпечення позову не можна назвати обґрунтованими, оскільки як вірно зазначив апелянт, суд першої інстанції підійшов до вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову формально.

Задоволення заяви про забезпечення позову забезпечить виконання рішення у справі у випадку задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та заборони вчинення реєстраційних дій, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами. У разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, матиме місце виконання виконавчого напису нотаріуса, який може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у судовому порядку.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Водночас апеляційний суд вважає, що вид забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 та будь-яким третім особам чинити ОСОБА_1 та членам її родини перешкоди у володінні та користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно вчиняти дії щодо вселення/ виселення/ передачі у користування третім особам/ заміни замків/ проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

В той же час апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а обставини щодо порушення чи відсутності порушення законних прав та інтересів позивача підлягають подальшому встановленню в процесі судового розгляду справи.

ОСОБА_1 не обгрунтувала, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду та доцільність вжиття заходів забезпечення саме у такий спосіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що заявником не наведено будь-яких мотивів того, що заборона ОСОБА_2 та будь-яким третім особам чинити ОСОБА_1 та членам її родини перешкоди у володінні та користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно вчиняти дії щодо вселення/ виселення/ передачі у користування третім особам/ заміни замків/ проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 може якимось чином істотно ускладнити чи зробити неможливим ефективний захист порушених прав позивача.

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову у справі, у зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Накласти арешт на квартиру, загальною площею 74,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова