судді Сумського апеляційного суду Ткачук С.С.
09 грудня 2021 року м.Суми
Справа №591/2431/20
Провадження № 22-ц/816/1751/21
щодо постанови колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Сумського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року за результатами перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
по квартирі АДРЕСА_2 за період з серпня 2017 року по листопад 2018 року включно - 8921 грн 28 коп., з яких опалення 4097 грн 34 коп., електроенергія 2666 грн 16 коп., холодна вода та стоки 248 грн 10 коп., обслуговування будинку 1909 грн 68 коп.;
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2021 року, з урахуванням виправлень внесених ухвалою цього суду від 29 вересня 2021 року, позов задоволено і стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість по платежам за спожиті житлово-комунальні послуги за період з травня 2017 року по листопад 2018 року включно у сумі 51733 грн. 69 коп., 3% річних в розмірі 2928 грн. 52 коп., інфляційних збитків в розмірі - 5393 грн. 55 коп., та 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, відповідач оскаржив це рішення суду подавши апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що належні йому квартира АДРЕСА_3 та не житлові приміщення відключені від дахової котельні з 02 жовтня 2018 року, а квартира АДРЕСА_2 з 30.09. 2019 року. З приводу нежитлових приміщень, вказує на те, що протоколами зборів засідання правління ОСББ від 01 грудня 2018 року підтверджується, що починаючи з опалювального сезону 2016-2017 року батареї радіаторів даних приміщень були відключені від теплопостачання у зв`язку з несплатою послуг.

Наголошує на тому, що будинок ніколи не був підключений до системи централізованого теплопостачання і судом першої інстанції не були враховані надані ним письмові докази (довідки, виписки з банку, квитанції та розписки), якими беззаперечно підтверджується відсутність заборгованості, яку просить стягнути позивач на свою користь. Крім того, вказує на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання послуг, виникнення заборгованості та її розмір, оскільки представлені позивачем первинні документи та сам порядок ведення обліку заборгованості не відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996. Рішення суду не ґрунтується на належних та допустимих доказах, оскільки ані довідки про заборгованість, ані оборотно-сальдові відомості не відповідають додаткам до Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку малими підприємствами, затверджених наказом Міністерства фінансів України №422 від 25.06.2003 року, не є первинними документами, що підтверджують факт надання послуг (відсутні рахунки та акти виконаних робіт з надання послуг), виникнення заборгованості та її стан ( відсутні виписки з поточного рахунку позивача, документи, якими можна встановити готівковий розрахунок- приходні ордери чи письмові розписки, акти звірки взаємних розрахунків підписані сторонами).

Апеляційний суд визнав, що висновок суду першої інстанції щодо наявності у відповідача заборгованості перед ФОП ОСОБА_3 узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону, оскільки у відповідності до положень ч.4 ст.319, ст.322 ЦК України, власність зобов`язує.

Апеляційний суд визнав встановленим судом першої інстанції та не спростованим доказами відповідача, що у період з травня 2017 року по листопад 2018 року включно, позивач був надавачем послуг з опалення та з утримання будинку та прибудинкової території і відповідач фактично користується цими послугами і відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний їх сплачувати. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Всупереч доводам апеляційної скарги, платежі, здійснені ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_2 за дублікатами квитанцій, які були надані відповідачем, повністю були враховані при визначенні суми заборгованості за спірний період, що підтверджується оборотними відомостями, а тому підстав для зменшення присудженого до стягнення розміру боргу колегія суддів не вбачає.

Далі апеляційний суд зазначив, що ПП «Інтерком» та ФОП ОСОБА_2 дійсно 29 січня 2018 року надавали дозволи відповідачу ОСОБА_1 , як власнику квартири АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень, на реконструкцію системи газопостачання в цих приміщеннях та відключення їх від централізованого опалення і гарячого водозабезпечення від дахової котельні будинку, але за умови погодження технічних умов в ПАТ «Сумигаз» для переходу на індивідуальне опалення та погодження проектної документації з ПАТ «Сумигаз» в установленому порядку (а.с.68-69, 132). В той же час, матеріали справи не свідчать про погодження відповідачем у спірний період технічних умов та проектної документації з ПАТ «Сумигаз».

Посилання апелянта на Акт б/н за вересень 2018 року підписаний між замовником ОСОБА_1 та ТОВ «Будсервіс», як підтвердження факту відключення приборів опалення та транзиту стояків від локальної котельні належної йому квартири АДРЕСА_3 від локальної котельні по АДРЕСА_4 не свідчить про належне відключення квартири від системи опалення дахової котельні, а свідчить лише про виконання умов укладеного договору підряду (а.с.70-71).

Не можу погодитися з висновками суду виходячи з наступного.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 26.12.2017 року, долученої до позову були встановлені наступні обставини.

01 вересня 2002 року ФОП ОСОБА_2 , уклала з ПП „Інтерком", як власником даного будинку, договір на обслуговування житлового комплексу з вбудованим офісом № 14/01-09-02, за п. 1.1 якого позивачка взяла на себе зобов`язання по управлінню, утриманню і використанню житлового комплексу з вбудованим офісом по АДРЕСА_5 (а. с. 9-10). Пунктом 2 цього договору передбачено, що метою діяльності виконавця є: забезпечення мешканців комплексу комунальними та іншими послугами; забезпечення належного утримання комплексу за рахунок господарської діяльності на об`єктах комплексу (здача в оренду нежитлових приміщень, надання послуг з теплопостачання та водовідведення, обслуговування жильців будинку та ін.). Додатковою угодою до вказаного договору від 01 вересня 2008 року, зокрема, п. 1.1 викладено у новій редакцій: «За цим договором виконавець бере на себе зобов`язання по управлінню і утриманню комунікаційних мереж власника, які обслуговують житловий комплекс з вбудованим офісом по АДРЕСА_5 » (а. с. 10 зв.). Згідно з актом прийму передачі від 01 вересня 2002 року, який складений на підставі договору № 14/01.09.02 від 01 вересня 2002 року, вказаний вище будинок (житловий комплекс) передано на обслуговування від ПП «Інтерком» до ФОП ОСОБА_2 (а.с.125). За актом прийому-передачі, без зазначення дати, обладнання котельні від ТОВ УНБК на підставі договору від 02 липня 2004 року перейшло до ФОП ОСОБА_2 3 (а.с. 116). 12 жовтня 2007 року введено в експлуатацію вузол обліку теплової енергії у котельні по АДРЕСА_5 (а. с. 104 зв.). 18 жовтня 2007 року збори мешканців спірного житлового будинку затвердили тариф на квартплату в розмірі 1,6 грн. за 1 м2 загальної площі квартири. (а. с.13). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 травня 2008 року № 227 погоджені тарифи на послуги з утримання будинку та його прибудинкової території ПП ОСОБА_2 , а рішенням виконкому від 15 листопада 2016 року № 639 встановлений тариф на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається ФОП ОСОБА_2 для населення мешканцям будинку АДРЕСА_5 в розмірі 1 131,88 грн. за 1 ГКал теплової енергії (а. с. 93, 58).

ФОП ОСОБА_2 як надавач послуг під особистий підпис вручала власникам квартир квитанції на оплату, що підтверджується копіями сторінок журналу (а. с. 96-99).

Отже, вказаним рішенням встановлено, що саме ФОП ОСОБА_2 є виконавцем послуг з утримання і обслуговування будинку та прибудинкової території, а також будинкового теплопостачання і постачання гарячої води.

Згідно договору про надання послуг з утримання і обслуговування будинку та прибудинкової території від 01.07.2008 року, укладеного між сторонами справи, врегулювання відносин обслуговування загальної площі 133,9 м2 квартири АДРЕСА_6 ) предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання і обслуговування будинку та прибудинкової території та створенню необхідних умов мешкання в будинку із оплатою не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, яке здійснюється готівкою через виконавця з видачою платіжного документа, оформленого у встановленому порядку ( відбиток печатки).

Однак, документи представлені позивачем разом із позовом не містять доказів направлення відповідачу рахунків для проведення щомісячної оплати теплопостачання, яка є розрахунковою величиною в залежності від місячного споживання об`єму наданої теплової енергії. Такий розрахунковий документ є підставою для проведення споживачем щомісячної оплати у встановлені договором строки і є належним доказом щодо встановлення обставин порушення споживачем строків внесення плати за спожиті комунальні послуги.

В матеріалах справи такі документи відсутні, отже порушення відповідачем строків внесення плати за теплопостачання ґрунтуються тільки на даних оборотних відомостей заявленого періоді.

У представлених оборотних відомостях позивача є колонка «сплачено», але зазначені в ній суми відповідають тільки окремим платежам проведеним відповідачем згідно представлених дублікатів квитанцій, проте відсутні дані про проведення оплати за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 : 24.06.2018 - 28,88 грн і 117,88грн за холодне, гаряче водопостачання та водовідведення у квітні - березні 2018 року; 214,22грн оплату сан. обслуговування за квітень 2018 р.; 3130,58грн і 3810,79 грн за опалення у березні лютому 2018р.; за електроенергію- 871,92 грн за квітень, 876,96 грн. за жовтень 2018р., 643,44 грн за січень 2018р., 651,84 грн за вересень 2017 р.; 22.09.2017р сплачено 28,82 грн. за холодне водопостачання і 89,0 грн. за гаряче водопостачання і водовідведення.

Спростовуючи вимоги позову відповідач, представив свої докази на підтвердження внесення ним оплати за отримані комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 , яким у повному обсязі не було надано належної правової оцінки.

Також поза увагою судового дослідження залишився той факт, що представлені позивачем оборотні відомості мають нарахування оплати за комунальні послуги, які не надаються ФОП ОСОБА_3 , а саме, послуги електропостачання, холодного водопостачання і водовідведення, але нарахована по таким послугам заборгованість увійшла до загальної суми заборгованості, на яку позивачем були нараховані суми передбачені ст. 625 ЦК України і згідно представлених позивачем розрахунків заявлені суми стягнуті з відповідача оскарженим рішення суду першої інстанції, залишеним без змін після апеляційного перегляду справи.

Представлені позивачем документи, як оборотні відомості за період з 01.08.2017 по 30.11.2018 на квартири АДРЕСА_7 та нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_5 дійсно не відповідають відомостям зазначеним у додатках №1-4 до Методичних рекомендацій, але ці доводи апеляційної скарги взагалі залишилися не дослідженими.

При наявності таких розбіжностей з даними оборотної відомості по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.08.2017 по 30.11.2018р. з представленими достовірними доказами щодо внесення зазначених у цих дублікатах квитанцій грошових сум ( а.с.108- 129) суди не мали право приймати оборотні відомості, як достовірні докази, а заявлені до стягнення суми заборгованості по комунальним послугам по даному житловому приміщенню, як правильно нараховані.

Відповідач як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі заперечив проти правильності нарахування суми заборгованості, але його заперечення, підтверджені достовірними доказами залишилися поза увагою судів, внаслідок чого позов безпідставно задоволено у повному обсязі.

Крім того, слід зазначити, що задовольняючи вимоги щодо стягнення заборгованості по опаленню за період з жовтня по листопад 2018 року, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції проте, що така послуга відповідачу була надана.

Однак, встановлена судами дана обставини спростовується матеріалами справи.

Відповідно визначення термінів у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року, діючого на час виникнення спірних правовідносин - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

За змістом частин 1-3 ст.16 цього Закону порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на: проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами.

За змістом статті 19 цього Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Права споживача комунальних послуг наведені у ст. 20 цього Закону, яка передбачила, що споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період;

Права та обов`язки виконавця послуг наведені у ст. 21 цього Закону серед яких: право вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних і протипожежних правил та інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; вимагати від споживача своєчасного проведення робіт щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості цих робіт;

До обов`язку виконавця належить: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Оскільки ОСОБА_2 є виконавцем послуги з утримання і обслуговування будинку і прибудинкової території, на її повноваження, як виконавця цієї послуги, розповсюджується дія наказу Державного комітету України з питань житлово-комунальних послуг № 76 від 17.05.2005р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207, яким затверджені Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Терміни, що використовуються у Правилах це: внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, установленому законодавством; споживач фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

У розділі 2 цих Правил визначено, що технічне обслуговування жилих будинків - комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків. Система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових та позапланових оглядів. Планові огляди житлових будинків розподіляються на загальні та профілактичні. Загальні огляди передбачають комплексне обстеження комісією елементів приміщень будинку з метою визначення технічного і санітарного стану, виявлення несправностей і прийняття рішень щодо їх усунення, а також визначення готовності будинків до експлуатації в наступний період. Загальний огляд проводиться з періодичністю два рази на рік - навесні та восени (весняний та осінній огляди). Форма акта загального огляду жилого будинку наведена у додатку 1.

Отже ФОП ОСОБА_3 , як виконавець послуги теплопостачання і послуги з утримання і обслуговування будинку і прибудинкової території, надав відповідачу згоду на улаштування в квартирі АДРЕСА_3 індивідуального опалення, при фактичному відключенні даного житлового приміщення та належних йому нежитлових приміщень в будинку в жовтні і квітні місяцях 2018 року від внутрішньобудинкової системи опалення даховою котельнею, без надання в підтвердження доказів щодо фактичного користування відповідачем послугою опалення, якими може бути акт загального огляду жилого будинку, безпідставно здійснювала нарахування оплати за послугу опалення у період жовтня листопад 2018 року, при відсутності у останнього обов`язку оплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період їх фактичної відсутності.

Апеляційний суд погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо законного нарахування відповідачу оплати вартості послуги опалення, бо ОСОБА_1 дозвіл на реконструкцію системи газопостачання в цих приміщеннях та відключення їх від централізованого опалення і гарячого водозабезпечення від дахової котельні будинку, було надано за умови погодження технічних умов в ПАТ «Сумигаз» для переходу на індивідуальне опалення та погодження проектної документації з ПАТ «Сумигаз», не взяв до уваги той факт, що виконавець має право на отримання вартості фактично наданої ним послуги. Але представлений відповідачем акт прийняття виконаних будівельних робіт за вересень 2018 року підтверджує, що надання послуги опалення до приміщення квартири АДРЕСА_3 вже було припинено і з приводу такого відключення у виконавця до споживача не було претензій, як і не було претензій щодо припинення постачання опалення до нежитлових приміщень.

Хочу зауважити, що постановою Сумського апеляційного суду від 10.11.2021 року у справі № 591/3948/20 було надано аналіз матеріального закону, яким врегульовані питання припинення надання послуги через внутрішньобудинкові системи опалення від дахової котельні (в даному випадку послуга не є централізованими теплопостачанням). В цій постанові апеляційний суд визнав неправомірні дії ФОП ОСОБА_2 щодо нарахування вартості послуги опалення при відсутності фактичного споживання відповідачем такої послуги.

Апеляційний суд не дотримався принципу диспозитивності і надав перевагу доказам представленим позивачем, які не можна визнати достовірно переконливими, оскільки спростовуються платежами проведеними відповідачем через банківську установу.

Колегія суддів помилково визнала, що підтверджені суми оплати за комунальні послуги «повністю були враховані при визначенні суми заборгованості за спірний період, що підтверджується оборотними відомостями», які оформлені за вільною формою, без дотримання Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не відповідають додаткам до Методичних рекомендацій, оскільки звірка даних сум зазначених у дублікатах квитанцій із записами оборотних відомостей не співпадають.

В розрахунках сум заявлених до стягнення з відповідача на підстав ст. 625 ЦК України розрахунок проведено виходячи із загальною суми заборгованості у період з 11.06.2017 по 11.12.2018 р., притому, що як викладено вище, відповідач здійснював платежі, які не були занесені до оборотної відомості по квартирі АДРЕСА_2 і це дає підстави стверджувати про припущення при нарахуванні сум трьох відсотка річних та інфляційних витрат за цей період.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 263,264 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Як роз`яснено у пунктах 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК, після змін ст.18 цього Кодексу).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК, після змін ст. 263 цього Кодексу). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК (після змін ст. 10 цього Кодексу), а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Принцип пропорційності, який був названий в Угодах про утворення ЄС (зокрема, у ст. 5 Договору про заснування Європейського співтовариства), а також закріплений в міжнародних нормативних актах, рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, орієнтує на те, що мета процесуальних дій має бути суспільно вагомою, для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов`язання, які перевищують установлені межі необхідності, а засіб досягнення суспільно вагомої мети має бути найменш обтяжливим для людини в конкретних умовах.

У Рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Враховуючи наведене апеляційний суд помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції, оскільки фактично відхилив усі доводи апеляційної скарги, які вказували на необґрунтованість нарахування стягнутих із ОСОБА_1 сум заборгованості за житлово-комунальні послуги та сум відповідальності за порушення грошового зобов`язання в силу ст. 625 ЦК України.

Суддя Сумського апеляційного суду С.С. Ткачук