П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/3728/20

Провадження № 22-ц/4815/1255/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Фангарант Груп»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» та ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2021 року у складі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене в м. Рівне о 09 годині 06 хвилин, повний текст рішення виготовлено 07 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» звернулася до суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 05.12.2019 р. між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір №5 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Цей договір укладено в електронній формі, що згідно з п.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення Договору в письмовій формі та підписаного власноручно. Відповідно до умов Договору відповідачу ОСОБА_1 передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний «Xiaomi Mi 9T Pro 6/64GB Flame Red EU» у кількості 3 штуки, встановленою вартістю 27 388,05 грн. Передача товару ОСОБА_1 засвідчена його підписом на Договорі. Умовами Пакету фінансування, визначеними в Договорі, встановлено pозмір та порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору. Згідно з п. 1.1., п. 1.3. договору про участь постачальника в системі ПлатиПізніше № від 21.05.2019 р. всі права вимоги до відповідач ОСОБА_1 , що випливають з умов Договору, були відступлені Постачальником на користь позивача в момент підписання Договору 05.12.2019 р. Станом на 18.09.2020 р. відповідач ОСОБА_1 не виконав прийнятих на себе відповідно до положень умов Пакету фінансування та п. 10.4.2 Договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого Товару. За весь період дії Договору відповідачем ОСОБА_1 в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено 05.12.2019 9 129,35 грн. (платіж при отриманні товару).

З метою забезпечення належного та повного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за Договором між постачальником, відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 05.12.2019 р. укладено Договір поруки за клієнта в системі ПлатиПізніше №5, за умовами якого остання прийняла на себе зобов`язання разом з відповідачем ОСОБА_1 нести солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання останнім своїх зобов`язань, що виникають за договором. Просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість у розмірі 31 952,73 грн., а також стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість у розмірі 19 171,64 грн., яка складається з: 18258,70 грн. сума заборгованості з основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого Товару та 912,94 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.12.2-12.3 Договору. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, який становить 1261,20 грн. з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а саме по 630,60 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями абз.2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, яка передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі, та обґрунтована відсутністю належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження недійсності та нікчемності договору поруки. Судом взято до уваги визначений законом принцип обов`язковості договору, в тому числі, в частині виконання зобов`язання позичальника повернути боргу у строк та на умовах, передбачених договором, а також те, що цей обов`язок відповідачем ОСОБА_1 дотриманий не був, у зв`язку з чим до нього та поручителя відповідачки ОСОБА_2 , яка поручилася за виконання позичальником зобов`язань за договором застосовано штрафні санкції, нараховані в межах строку кредитування.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Пояснює, що відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні та зазначає, що вона як поручитель взагалі не підписувала договору поруки № 5 від 05.12.2019 року, а тому стягнення з неї боргу солідарно із позичальником за договором кредиту є безпідставним. Звертає увагу на те, що відповідно до Правил отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізніше, справжність примірника Договору в електронній формі додатково підтверджується штрих-кодом, який наноситься на договір та містить його ключові параметри, проте примірник договору поруки не підтверджений відповідним штрих-кодом, що вказує на його несправжність. Вказує також, що оскаржуваним договором не визначено, а позивачем не надано належних доказів того, на якому сайті,Ю за яким посиланням станом на 05.12.20219 року розміщувалися Правила отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізніше і що саме такий примірник Правил наданий суду. Додає, що зазначені Правила не містять її підпису , а тому не є належним доказом погодження їх змісту. Покликаючись на те, що наведені обставини не були у повній мірі досліджені судом першої інстанції, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , а також стягнути на її користь судовий збір за подання апеляційної скарги.

У поданому на апеляційну скаргу ОСОБА_2 відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» вважає її необґрунтованою, такою, що суперечить встановленим обставинам справи та просить її відхилити.

У своїй апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Пояснює, що стороною позивача нараховано суму неустойки за період з 20.02.2020 року по 18.09.2020 року, тобто поза межами строку кредитування, оскільки згідно графіку сплати місячних платежів останній платіж мав бути здійснений відповідачем 20.02.2020 року. Зазначає, що судом першої інстанції було встановлено факт невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов договору та виникнення заборгованості. Стверджує, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, повністю відповідає вимогам чинного законодавства та Правилам, з якими в повному обсязі були ознайомлені відповідачі. Зауважує, що під час розгляду справи місцевим судом відповідачі не заперечували проти розрахунку заборгованості, в тому числі, і неустойки. Зазначає, що під час укладення Договору та Договору поруки сторони повністю дотримали вимог закону щодо чинності правочину, передбачених ст.. 203 ЦК України та вказує, що станом на цей час ці договори не є недійсними і підлягають виконанню. Просить суд скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, а також стягнути на свою користь з відповідачів понесені судові витрати.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 05.12.2019 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, що підтверджується копією Договору № 5 від 05.12.2019 року.

Згідно п.п. 8.1, 8.2 Договору Клієнт отримав товари (послуги) від Постачальника на умовах Договору та згідно обраного Клієнтом Пакету фінансування, а Постачальник забезпечив надання товарів (послуг) Клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права Постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центра ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп».

Порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05.02.2018 р. та є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі сайті www.paylater.com.ua.

За умовами Договору ОСОБА_1 передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний «Xiaomi Mi 9T Pro 6/64GB Flame Red EU» у кількості 3 штуки, встановленою вартістю 27 388,05 грн. Передача товару ОСОБА_1 засвідчена його підписом на Договорі.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що якщо умовами Пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання Договору клієнтом та постачальником.

Адреса експлуатації товару визначена у Договорі: 35360, Рівненська обл.., Рівненський р-н., с. Велика Омеляна, вул. Дубнівська, 2-А.

Умовами Пакету фінансування, визначеними в Договорі, встановлено pозмір та порядок оплати місячних платежів, а саме: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про особу, на користь якої має сплачувати грошові кошти за отриманий товар, та поставив у договорі свій підпис, погодившись із запропонованими умовами.

За весь період дії Договору відповідачем ОСОБА_1 в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено 05.12.2019 р. 9 129,35 грн. (платіж при отриманні товару).

У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в статтях 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (ст. 806 ЦК України).

Як встановлено судом, Договір №5 від 05.12.2019 р. про участь постачальника в системі ПлатиПізніше виконувався відповідачем ОСОБА_1 шляхом часткової сплати вартості товару, що свідчить про визнання договору укладеним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України).

За правилами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що Договір №5 від 05.12.2019 р. про отримання товарів в системі ПлатиПізніше укладений в електронній формі.

Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Абзац другий частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір №5 від 05.12.2019 року про отримання товарів в системі ПлатиПізніше є чинним, не визнаний недійсним, його недійсність прямо не встановлена законом, не припинений у встановленому законом порядку, а тому в силу презумпції правомірності правочину є чинним.

До позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за Договором №5 від 05.12.2019 року про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, згідно якого заборгованість станом на 18.09.2020 року складає 31 952,73 грн., з яких: 18 258,70 грн. заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару та 13 694,03 грн. штрафні санкції, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Розрахунок заборгованості за Договором №5 від 05.12.2019 року про отримання товарів в системі ПлатиПізніше охоплює період нарахування неустойки з 20.02.2020 року по 18.09.2020 року.

Строк кредитування за цим Договором закінчується 20.02.2020 року і саме цього дня боржнику належало погасити останній платіж.

Отже, нарахування неустойки позивачем здійснене поза межами строку кредитування, а відтак місцевим судом правомірно відмовлено у стягненні суми неустойки, нарахованої після 20.02.2020 року та обґрунтовано стягнуто її в сумі 912,94 грн., і доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» не спростовують законних висновків суду в цій частині.

Згідно ст. 552 ЦК України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі, а також не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відхиляючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп», апеляційний суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим, і який викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Що стосується солідарного стягнення заборгованості за Договором №5 від 05.12.2019 року про отримання товарів в системі ПлатиПізніше з обох відповідачів, один з яких є боржником, а інший поручителем, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Заявляючи позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» покликалося на Договір №5 від 05.12.2019 року поруки за клієнта в системі ПлатиПізніше, який, на його думку, був укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, належні, достатні і достовірні докази укладення цього договору відсутні.

Згідно п. 4.8 Правил отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізніше «за результатами оцінки платоспроможності Клієнта, Процесиг-центр може вимагати від Клієнта надання забезпечення виконання договірних зобов`язань Клієнта у вигляді поруки. Договір поруки може бути укладений в електронній формі з накладеним на нього електронним підписом поручителя в порядку передбаченому розділом 5 цих Правил».

Відповідно п. 5.13 розділу 5 Правил сторони домовилися що справжність примірника Договору в електронній формі додатково підтверджується штрих-кодом, який наноситься на Договір та містить ключові параметри Договору, а саме: ідентифікаційний номер Клієнта, дату укладення Договору, загальну суму платежів до Договору та кількість платежів до Договору. Зазначенй штрих-код генерується в момент підписання Договору програмним забезпеченням Процесиг-центра в автоматичному режимі.

Однак, примірник Договору поруки не підтверджується відповідним штрих-кодом в порушення зазначеної вище норми.

Відповідно до ч. 1. ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до 4.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Зважаючи на те, що Договір №5 від 05.12.2019 року поруки за клієнта в системі ПлатиПізніше однією із сторін, зокрема поручителем, не підписувався, такий договір не можна вважати укладеним і таким, що породжує правові наслідки.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї етапі.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 12 цього Закону).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. ч. 7,8 цього Закону).

Встановлені обставини справи вказують на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» не дотрималося порядку укладення електронного договору, встановленого статтею 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, порядок акцептування пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення Формуляра заяви (Форми) про прийняття такої пропозиції в електронній Формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, як зазначалося вище і що не було зроблено сторонами.

Матеріали справи не містять жодних підтверджень, що договір поруки №5 від 05.12.2019 року був акцептований поручителем, в порядку, передбаченому законом, що цей договір підписано відповідачем ОСОБА_2 , що з його умовами вона ознайомилася, розуміла їх та погодилася із ними, а тому вимоги про стягнення з поручителя заборгованості солідарно з боржником не підлягають до задоволення.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя із ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до поручителя ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 3 153,00 грн. відповідно до квитанції № 33384051 від 15.07.2021 (а.с. 88).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, в сумі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Поновити дію рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2021 року в частині, яка залишена без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Боймиструк С. В.52