ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/433/21
Провадження № 22-ц/4820/1856/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А. М.,

з участю в режимі відеоконференції

представника позивача Мельник В. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 689/433/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року (суддя Соловйов А. В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в:

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 25 лютого 2019 року договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 15 лютого 2021 року виникла заборгованість у розмірі 273702,60 грн, з яких: 133416,56 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 74375,94 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9558,34 грн заборгованість за нарахованим процентами, 56351,76 грн заборгованість за простроченими процентами.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 136392,91 грн заборгованості за кредитом. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови у позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог. Посилається на неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами договору, оскільки підписала паспорт споживчого кредитування, в якому серед іншого зазначена процентна ставка у межах та поза межами пільгового періоду. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами договору. Вважає, що суд неправильно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду та безпідставно відхилив належний і допустимий доказ у справі. Вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні процентів і зменшив суму заборгованості за кредитом та фактично звільнив ОСОБА_1 від обов`язку сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Рішення суду у частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала.

Відповідачка не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 25 лютого 2019 року між Банком і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви.

За розрахунком позивача станом на 15 лютого 2021 року за договором виникла заборгованість у розмірі 273702,60 грн, з яких: 133416,56 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 74375,94 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9558,34 грн заборгованість за нарахованим процентами, 56351,76 грн заборгованість за простроченими процентами.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Рішення у частині відмови у позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог, оскільки в анкеті-заяві процентна ставка не зазначена. Надані позивачем витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Паспорт споживчого кредиту не підтверджує умови кредитування, оскільки має інформативний характер і передує укладенню договору.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір і підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Із змісту анкети-заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2019 року вбачається, що у ній процентна ставка не зазначена.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі за процентами за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору, та паспорт споживчого кредиту.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитного договору, викладеними у паспорті споживчого кредиту не заслуговують на увагу, оскільки визначені в ньому умови стосуються умов кредитування при отриманні споживачем різних кредитних карт та є актуальними лише до 12 березня 2019 року. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Зазначений документ містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Таке ознайомлення позичальника з умовами кредитування передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті споживчого кредиту умов були прийняті відповідачкою, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про погодження з позичальником умов кредитування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і неналежну оцінку доказів судом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених вище норм права суд першої інстанції правильно відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність врахування зазначеного висновку не заслуговують на увагу, оскільки судові рішення у справах ухвалені у подібних правовідносинах.

Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних від простроченої суми на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач не пред`являв.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).

При визначенні суми заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд правильно виходив із суми витрат кредитних коштів та сум, внесених в погашення кредиту, а також суми коштів безпідставно зарахованої Банком у погашення не передбачених договором процентів.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта