Провадження № 2/638/5883/21
06.12.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді за участю: секретаря судового засідання позивача- Поволяєвої О.В. - Варданян К.Г., - Тітовської В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-
24 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споживачів.
Позов мотивовано тим, що 28 квітня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та нею було укладено договір купівлі-продажу № 2904 (далі - договір), відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виготовити та передати належний йому товар у власність ОСОБА_1 , зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього його вартість.
Згідно з п.3.1. договору загальна вартість виготовленого товару становить 80 000 грн.
Відповідно до п.3.3. договору - авансовий платіж у розмірі 50 відсотків від вартості товару, визначеної в. п.3.1. даного договору, становить 40 000 грн.
ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_2 зазначену суму авансу на зазначений у договорі поточний рахунок.
Відповідно до п. 4.1.1. договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний виготовити товар, визначений договором та специфікацією № 1 до договору № 2904 на умовах та в термін, встановлений даним договором.
Пунктом 2.1. договору передбачено термін виконання умов договору з боку продавця не пізніше 15 червня 2021 року.
Станом на день пред`явлення позову, умови договору купівлі-продажу відповідачем не виконані. Акт прийому-передачі товару не підписаний між сторонами.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 листопада 2021 року (а.с. 29-30).
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові доводам. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті до суду з причини відсутності адресата за вказаним адресом.
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Зважаючи на зазначене, в судовому засіданні 06.12.2021 року постановлено заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 28 квітня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу № 2904, відповідно до п.1.1. якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виготовити та передати належний йому товар у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти товар та сплатити за нього вартість на умовах договору. Найменування товару - «дачний будиночок» (а.с. 10-13).
Згідно п. 2.1. договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний виготовити товар ОСОБА_1 та встановити на ділянці останньої в термін не пізніше 15 червня 2021 року.
Згідно з п.3.1. договору загальна вартість виготовленого ФОП ОСОБА_2 товару становить 80 000, 00 грн.
Відповідно до п.3.3. договору оплата товару здійснюється в наступному порядку: авансовий платіж у розмірі 50 відсотків від вартості товару, визначеної в. п.3.1. даного договору, становить 40 000,00 грн. Остаточна оплата здійснюється після підписання акту на передачу товару покупцеві у розмірі 40 000, 00 грн.
Відповідно до п. 3.4. договору ОСОБА_1 здійснює оплату на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 .
Зважаючи на зазначене, зі сторони ОСОБА_1 , як покупця (замовника), зобов`язання за договором були виконані у повному обсязі.
Відповідно до п. 4.1.1. договору, передбачено, що ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний виготовити товар, визначений договором та Специфікацією № 1 до договору № 2904 на умовах та в термін встановлений даним договором.
Згідно п.4.2. договору покупець зобов`язаний прийняти товар, підписати відповідний акт прийому-передачі товару, оплатити товар згідно з умовами, визначеними в п. 3 договору (а.с.11).
Станом на 06 грудня 2021 року умови договору купівлі-продажу ФОП ОСОБА_2 не виконані. Товар не виготовлений та не переданий у власність ОСОБА_1 , відповідний акт приймання-передачі товару сторонами не підписаний. До теперішнього часу позивач так і не отримав ні замовленого товару, ні суми грошових коштів, сплачених в якості передплати за товар.
Таким чином, відповідачем прострочено виконання взятих на себе зобов`язань за договором.
ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 з письмовою вимогою щодо невиконання умов договору № 2904 від 29.04.2021 року, в якій було запропоновано в добровільному порядку виконати зобов`язання за договором купівлі-продажу, роз`яснено, що у випадку невиконання умов договору вона буде вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права (а.с. 17-18).
Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно вимог ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ч.1 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Правові наслідки порушення зобов`язання визначенні в ст.611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Як вбачається з позовних вимог, ОСОБА_1 ,, звертаючись до суду з позовом, керуючись нормами ст.ст.4, ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» ставить питання про розірвання договору з відповідачем та стягнення грошових коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Судом встановлено, що товар за договором купівлі-продажу № 2904 від 28.04.2021 року не виготовлений, не переданий у власність покупцеві. Акт передачі товару не підписаний.
При вирішенні спорів про захист прав споживачів необхідно враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання лежить на продавцеві.
Тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на виконавцеві.
Відтак позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу № 2904 від 28 квітня 2021 року підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч. 2, 3 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Оскільки ФОП ОСОБА_2 взяті на себе 29 квітня 2020 року зобов`язання по виготовленню та передачі товару в строк до 15 червня 2021 року не виконав, а також не повернув грошових коштів, то суд дійшов висновку щодо стягнення сплаченої ОСОБА_1 передоплата за товар в сумі 40 000,00 грн.
Щодо позовної вимоги, про стягнення пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), передбаченої ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», за період з 16.06.2021 по 23.09.2021 року (99 днів) в сумі 237 600,00 грн., то суд дійшов висновку про часткове задоволення даної позовної вимоги, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 610 (Порушення зобов`язання) ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, виходячи зі змісту вказаних правових норм, відповідач ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд встановив, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором протягом тривалого часу, вже понад п`ять місяців, позивач зазнала душевних страждань, перебуває у постійному стресі та хвилюваннях, вимушена звернутися за правничою допомогою, відстоювати свої права у судовому порядку, що призвело до порушення прав позивача як споживача, та нормального життєвого укладу.
З урахуванням глибини душевних страждань позивача, а також вимог розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди повинен становити 2000,00 гривень.
Також, з приводу відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Позивач вказує, що ним понесено витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.
Статтею 133ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витратити: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані із розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат».
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137).
Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження своїх доводів про понесені позивачем витрати на правову допомогу та на обґрунтування розміру вказаних витрат позивачем надано до суду договір про надання правничої допомоги від 18 серпня 2021 року, перелік юридичних послуг, що надаються за цим договором, акт виконаних робіт (послуг) № 50 від 18 серпня 2021 року за договором про надання правничої допомоги та рахунок на оплату 1500,00 грн. (а.с.20, 21,22, 23, 24).
Отже, суд приходить висновку про доведеність належними та допустимими доказами витрат позивача на правову допомогу, у зв`язку з чим клопотання позивача про відшкодування судових витрат в розмірі 1500,00 грн. підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч положенням ст. 81 ЦПК України відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача за викладених обставин.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.
У відповідності до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про захист прав споживача», оскільки позивач як споживач була звільнена від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 908,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 280-282, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу № 2904 від 29 квітня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошову суму в розмірі 80 405,48 грн. (вісімдесят тисяч чотириста п`ять гривень сорок вісім копійок), з яких 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень нуль копійок) - авансовий платіж, сплачений за договором купівлі-продажу № 2904 від 29 квітня 2021 року, 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень нуль копійок) - пеня, 80,00 грн. (вісімдесят гривень нуль копійок) - індекс інфляції, 325,48 грн. - три проценти річних від простроченої суми.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок) в якості відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Поволяєва