Номер провадження: 22-ц/813/4242/21
Номер справи місцевого суду: 522/2922/16-ц
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Міністерство оборони України,

відповідач Державна казначейська служба,

відповідач Національна поліція України,

відповідач Служба безпеки України,

відповідач Генеральна прокуратура України,

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року у складі судді Донцова Д.Ю.,
в с т а н о в и в:
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України та просив стягнути з відповідачів майнову та моральну шкоду, посилаючись на таке.

Невстановлені військовослужбовці 24-го окремого штурмового батальйону Сухопутних військ Збройних Сил України (умовне найменування «військова частина польова пошта НОМЕР_1 » або «батальйон «Айдар») 25 листопада 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. викрали його та ОСОБА_2 з території складських приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 .
Того ж дня, вказані військовослужбовці, проїздом через три блокпости, погрожуючи автоматами та під конвоєм, привезли їх до комендатури батальйону «Айдар» (м. Щастя) та закрили у підвальному приміщенні. Потім позивача викликали на допит і, звинувачуючи в сепаратизмі, наносили йому удари в область печінки. Одного з цих осіб він упізнав як колишнього оперативного працівника Каменобродського РВВС м. Луганська.
Приблизно через годину озброєні люди в масках, закувавши його та ОСОБА_2 у кайдани та надівши на голову мішки, відвезли до іншого будинку. Коли зняли мішки, позивач упізнав дачний будинок колишнього голови податкової служби Станично-Луганського району, саме там він знаходився у полоні впродовж наступних п`яти днів.
Указував на те, що військовослужбовці звинувачували його у пособництві сепаратистам та щоденно застосовували щодо нього різноманітні засоби фізичного та психологічного насильства: катування, нанесення тілесних ушкоджень, знущання та погрози.
30 листопада 2014 року вказані військовослужбовці перевезли його та ОСОБА_2 у с. Новоайдар, де передали їх оперуповноваженому Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , який доставив їх у Новоайдарську районну лікарню.
У лікарні у позивача діагностовано: політравму; закриту черепно-мозкову травму; струс головного мозку; множинні удари і гематоми м`яких тканин тулуба, верхніх і нижніх кінцівок; забій правого суглобу; закритий перелом променевої кістки; баротравму лівого вуха; ушкодження барабанної перетинки лівого вуха; вогнепальне поранення ноги. ОСОБА_2 встановлено діагноз: множинні удари і гематоми м`яких тканин обличчя, верхніх і нижніх кінцівок.
Від отриманих травм він лікувався у різних лікувальних закладах в періоди з 02 по 17 грудня 2014 року стаціонарно, з 19 лютого 2014 року по 26 травня 2015 року амбулаторно. 04 лютого 2015 року йому встановлена інвалідність другої групи.
За фактом його незаконного позбавлення волі 25 листопада 2014 року порушено кримінальне провадження № 0000571, яке знаходиться в провадженні слідчого відділу Новоайдарського РВ ГУМВС України в Луганській області. Досудове розслідування триває.
На думку позивача, саме військовослужбовці України вчинили відносно нього вищезазначені незаконні дії, тому держава Україна, яка несе відповідальність за незаконні дії її службовців, повинна відшкодувати йому спричинену шкоду.
Позивач виокремлює такі обставини, які, на його переконання, свідчать про те, що шкоду йому заподіяно внаслідок незаконних дій військовослужбовців України:
- саме на підконтрольній Україні території його та ОСОБА_2 викрали та незаконно тримали у полоні, знущаючись, принижуючи та завдаючи фізичного та морального болю;
- «батальйон «Айдар»» дислокувався саме у місті Щастя в той період, коли вчинялись незаконні дії щодо нього;
- переміщаючи позивача між різними місцями, викрадачі безперешкодно перетинали блокпости, паролі та коди яких були відомі лише українським військовослужбовцям;
- одяг викрадачів у військову форму з нашивками «батальйону «Айдар»»;
- характер його допиту, звинувачення у сепаратизмі;
- підтверджений медичними документами факт наявності у нього тілесних ушкоджень, характер та давність яких узгоджується з його поясненнями;
- показаннями свідків: 1) ОСОБА_4 (мати позивача), яка показала, що ОСОБА_5 , який до 27 листопада 2014 року був командиром «батальйону «Айдар»» у телефонній розмові визнавав, що він утримується військовослужбовцями цієї військової частини, йому надається медична допомога у зв`язку з цукровим діабетом і через певний час його повернуть; 2) ОСОБА_6 , який 25 листопада 2014 року з телефонної розмови з ним знав, що останній прямує на ферму села Денежникове, з метою вирішення питання, чому на території, що належить дочці позивача, дислокуються військовослужбовці «батальйону «Айдар»»; також зазначив, що 30 листопада 2014 року зустрічався у лікарні з працівником СБУ ОСОБА_3 , який передав йому речі, вилучені у позивача на фермі у с. Денежникове;
- незаконне тримання його та ОСОБА_2 у полоні завершилось шляхом передачі полонених викрадачами працівнику СБУ ОСОБА_3 , що свідчить про обізнаність представників держави про обставини його викрадення;
- відповідно до листа Новоайдарського районного відділу УМВС України в Луганській області від 02 вересня 2015 року, підписаного слідчим Михайлюком Г. О., зазначено, що у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000571 встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетні невстановлені військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_1 (батальйон «Айдар»);
- відповідачами не доведено, що незаконні дії щодо нього вчиняли особи, які не є військовослужбовцями.
З урахування зазначеного, ОСОБА_1 , посилаючись на положення статей 22, 23, 11661168, 1174, 1195, 1207 ЦК України, просив стягнути з відповідачів на його користь майнову шкоду (витрати на лікування) у розмірі 3 187,50 грн та моральну шкоду у розмірі 7 143 552,00 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3 187,50 грн на відшкодування майнової шкоди та 4 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу Міністерства оборони України та Державної казначейської служби України задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
У вересні 2019 року ОСОБА_1 змінив підстави позову, збільшив вимоги, та, окрім первісних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої діями військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 , також пред`явив вимоги до відповідачів: Національної поліції України, Служба безпеки України, Генеральної прокуратури України, посилаючись на неефективне досудове розслідування, яке триває протягом багатьох років при очевидних обставинах, які надають можливість встановити винних у злочині осіб, чим йому завдано шкоди. Просив стягнути солідарно з відповідачів на відшкодування майнової шкоди 3 187,50 грн, на відшкодування моральної 21 632 832 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив принцип проголошений ст.1167 ЦК України. Згідно матеріалів справи, відповідачами не було надано жодного доказу, який би підтверджував чи спростовував факт спричинення моральної, майнової шкоди позивачу внаслідок дій військовослужбовців ЗСУ та бездіяльності держави України в особі правоохоронних органів, щодо ефективного досудового розслідування злочину проти позивача. Це порушення потягнуло прийняття судом незаконного рішення. Сума моральної шкоди обґрунтована висновком психологічного експертного дослідження № 6319 від 22.01.2016, відповідно до якого ОСОБА_1 завдано моральну шкоду у розмірі 5184 мінімальних заробітних плат, що складає 21 632 832 грн.
17.11.2020 представник Національної поліції України надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

19.11.2020 представник Міністерства оборони України надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив суд залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

30.11.2020 представник офісу Генерального прокурора надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 листопада 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. невідомі особи у камуфляжному одязі викрали ОСОБА_1 у с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області.
За вказаним фактом слідчим відділом Новоайдарського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області 25 листопада 2014 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000571 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України.
Досудове розслідування у вказаній справі триває, осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та яким можливо повідомити про підозру, не встановлено (а. с. 90, т. 1 лист Новоайдарського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08 червня 2016 року).
Згідно з листом Військової служби правопорядку у Збройних Силах України від 23 травня 2016 року у період з 09 грудня 2014 року по 06 лютого 2015 року Управлінням військової служби правопорядку у Збройних Силах України на підставі звернення голови Луганської обласної державної адміністрації від 01 грудня 2014 року проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов неправомірного застосування військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_1 фізичної сили до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
В ході вказаного розслідування ОСОБА_2 стверджував, що невідомі особи в камуфльованій формі одягу, обличчя яких було закрито балаклавами, затримали і доставили його та ОСОБА_1 до Луганського училища професійної підготовки співробітників міліції у м. Щастя. ОСОБА_1 письмове пояснення не надав.
Опитані військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 та інших військових частин, дислокованих у м. Щастя, свою причетність до зазначеного правопорушення категоричного заперечували.
Остаточні висновки щодо обставин вчиненого злочину могли бути зроблені лише за результатами проведення слідчих (розшукових) дій. Матеріали зазначеного службового розслідування були направлені до слідчого відділу УМВС України в Луганській області для долучення до матеріалів кримінального провадження (а. с. 91, т. 1).
Згідно з листом Міністерства оборони України від 31 серпня 2016 року у період з 25 по 30 листопада 2014 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 входила до складу Сухопутних військ Збройних Сил України, у вказаний період військова частина (підрозділи) розміщувалась на території Луганської області: АДРЕСА_2 (штаб).
Також установлено, що з 30 листопада 2014 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Новоайдарській районній лікарні, з 02 по 17 грудня 2014 року у Центральній міській лікарні ім. Титова у м. Лисичанську; з 19 грудня 2014 року по 28 березня 2015 року, з 29 березня по 26 квітня 2015 року, з 27 квітня по 26 травня 2015 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря-хірурга, отримував лікування, що підтверджується листками непрацездатності.
Згідно з випискою з амбулаторної карти ОСОБА_1 встановлений діагноз: політравма; закритий перелом лівого ліктьового відростка зі зміщенням; травматична ампутація 5-го пальця правої кісті; інфікована рана лівої ділянки сідниць з наявністю чужорідного тіла; множинні удари; закрита черепно-мозкова травма; струс та забій головного мозку. Проведено дві операції, встановлено посттравматичний розрив лівої барабанної перетинки.
Згідно з випискою епікризу з історії хвороби № 8916 ОСОБА_1 був госпіталізований з 31 травня по 03 червня 2016 року з діагнозом: зрощений перелом ліктьового суглоба лівої ліктьової кості та 01 червня 2016 року отримав оперативне лікування видалення металоконструкції у лівому ліктьовому відростку.
Згідно з медичною амбулаторною карткою ОСОБА_1 проходив психіатричний огляд у лікаря Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я, яким встановлено, що рівень його тривоги високий, є напруга, стан втомлений, емоційно пригнічений.
Згідно з висновком № 6319 психологічного експертного дослідження, складеного 22 січня 2016 року експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, ситуація, що пов`язана з отриманням шкоди здоров`ю, є психотравмуючою для ОСОБА_1 . Кардинальне погіршення психологічного стану позивача в період з 25 листопада 2014 року по цей час має причинно-наслідковий зв`язок з діями викрадачів. Моральна шкода, яка завдана позивачу, знаходиться на стадії формування і може продовжувати своє формування протягом тривалого часу, в залежності від віддалених наслідків досліджуваних подій. Можливий розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 , становить 5 184 мінімальних заробітних плат, якщо відповідачами за справою будуть особи, які безпосередньо вчинили викрадення, утримували позивача протягом 5 днів та спричинили йому фізичні та психологічні страждання; 518,4 мінімальних заробітних плат, якщо досліджувані обставини будуть віднесені до випадку, коли відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає незалежно від провини заподіювача шкоди.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Обов`язковою умовою застосування статті 1174 ЦК України є виконання завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.
Отже, умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на деліктні правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.
Наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, а військовослужбовці є державними службовцями (частина перша статті 2 Закону України «Про Збройні Сили України»).
Отже, у випадку доведеності спричинення шкоди особі внаслідок неправомірної поведінки військовослужбовців, саме держава відшкодовує таку шкоду на підставі статті 1174 ЦК України.
Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення шкоди з Міністерства оборони України в особі держави, суд першої інстанції вірно виходив з того, що допоки кримінальне провадження №0000571 триває, доти не встановлено, що неправомірні дії щодо позивача вчинено саме військовослужбовцями Збройних Сил України, тому задоволення вимог з таких підстав унеможливлене.
Доводи апеляційної скарги про наявність достатніх доказів вважати встановленим наявність вчинення неправомірних дій військовослужбовцями, висновки суду не спростовують, оскільки щодо ОСОБА_1 вчинені дії, які підпадають під ознаки злочину, а тому такі обставини можуть бути встановлені лише в межах кримінального провадження.
Лист слідчого СВ Новоайдарського РВ ГУ МВС України у Луганській області від 02 вересня 2015 року про те, що до вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_1 причетні невстановлені військовослужбовці батальйону «Айдар» (а. с. 43, т. 1) не є процесуальним документом, який у розумінні КПК України є офіційною позицією досудового розслідування у цій справі, та не є підставою для звільнення від доказування цих обставин.
Про необхідність та обов`язковість встановлення таких обставин зазначено і в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у цій справі, вказівки якої є обов`язковими для суду з огляду на вимоги ст.417 ЦПК України.
Отже, в зазначеній частині рішення суду відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, тому скасуванню не підлягає.
Разом із тим, до висновків про відмову в задоволенні вимог до решти відповідачів, суд дійшов шляхом порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення суду.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.4ст.49 ЦПК України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.
Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише в у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
Після скасування попередніх рішень судів, у вересні 2019 року ОСОБА_1 змінив підстави позову, та фактично пред`явив нові вимоги до нових відповідачів Національної поліції України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України, посилаючись на неефективне досудове розслідування, які не були предметом первісного позову.

Відмовляючи у задовленні позову до цих відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що у кримінальному провадженні справу не вирішено, винні особи не встановлені і позивач зі скаргами на дії чи бездіяльність органів досудового слідства не звертався, тому встановити наявність зв`язку між наслідками та діями посадових та службових осіб органів до яких пред`явлено позов, неможливо.
Водночас поза увагою суду залишилося те, що з огляду на правила ч.4ст.49 ЦПК України вимоги не могли бути предметом вирішення у цій справі.
Належного обґрунтування зміни фактичних обставин не наведено, оцінку цим обставинам судом першої інстанції не надано, водночас зміст вимог та обставини, на які посилається сторона, залишилися незмінними, оскільки неефективність досудового розслідування мала місце і в 2016 році, та стала причиною звернення ОСОБА_1 до суду в лютому 2016 року в порядку цивільного судочинства. При цьому доводи про те, що отримання матеріалів службового розслідування надало нових відомостей щодо кола осіб, причетних до злочину, не спростовує того, що кримінальне провадження не закінчене, особи не встановлені, що і є підставою позову до нових відповідачів у справі.

У справі "Дія 97" проти України" (заява N 19164/04, остаточне рішення від 21/01/2011) Європейський суд з прав людини зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права прийняв уточнення позовних вимог (додаткову позовну заяву), проте сторони у справі мають право розраховувати, що суд буде дотримуватися правил розгляду справи.

Зважаючи на викладене, рішення суду в частині вимог до відповідачів Національної поліції України, Генеральної прокуратури України з підстав допущення бездіяльності, неефективного досудового розслідування, що завдало шкоди, які не були предметом первісного позову, підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні вимог з мотивів та підстав, викладених вище.

Проте зазначені обставини, з врахуванням не надання відповіді щодо обґрунтованості його вимог, не є перешкодою для звернення ОСОБА_1 до суду з окремим позовом до відповідачів, виходячи з тих підстав, на які він посилається у позові.
Допущені судом першої інстанції і інші порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24 січня 2020 року у цій справі закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Служби безпеки України про відшкодування майнової та моральної шкоди (а.с.147,т.5).
Незважаючи на це, та всупереч вимогам ч.3 ст. 255 ЦПК України, такі вимоги стали предметом вирішення під час ухвалення рішення і в задоволенні позову відмовлено.
Зважаючи на викладене, рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Служби безпеки України про відшкодування майнової та моральної шкоди також не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до вимог ст.377 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року скасувати в частині вимог ОСОБА_1 до Служби Безпеки України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України про відшкодування майнової та моральної шкоди закрити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року змінити в частині вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.01.2022.

Головуючий:

Судді: