КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , на рішення, дію та бездіяльність державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 в порядку ст.ст.447-453 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою, в якій просив поновити строк на оскарження помилкового розрахунку державного виконавця суми заборгованості зі сплати аліментів, скасувати розрахунок заборгованості від 18.08.2021 року зі сплати аліментів в сумі 19 567 грн. 25 коп., здійснений державним виконавцем Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у

м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправ А.О., де скаржник (боржник) ОСОБА_1 неправомірно рахується непрацюючим, як помилковий та здійснений без врахування наданих працюючим боржником щомісячно та відповідно до зареєстрованих довідок про доходи з підприємства, де він працює безперервно від 18.08.2005 року на посаді директора ТОВ «Долина-Девелопмент», а пізніше Головою ліквідаційної комісії за рішенням суду; зобов`язати державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойправ А.О. провести повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №62917269 на підставі щомісячно наданих ним довідок про доходи підприємства, де він працює безперервно від 18.08.2005 року на посаді директора ТОВ «Долина-Девелопмент», пізніше Головою ліквідаційної комісії за рішенням суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року провадження у справі закрито з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і оскільки статтями 447-471 ЦПК України не передбачено порядок закриття провадження по скарзі, тому суд застосував аналогію процесуального закону, а саме, положення статті 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали і ухвалення нового судового рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що на етапі звернення до суду існує два можливих варіанти способу захисту порушених прав заявником/скаржником, які визначені законодавцем у вигляді двох можливих варіантів форми звернення до суду: 1) оскаржувати рішення, дії або бездіяльності державного виконавця у порядку судового контролю за виконанням рішення суду, передбаченому розділом VII ЦПК України; 2) подавати позовну заяву в порядку позовного провадження.

Право на обрання порядку звернення належить заявнику/скаржнику.

В свою чергу, суд має захистити інтереси особи, незалежно від обраного нею способу, як в порядку позовного провадження, так і в порядку контролю за виконанням судового рішення.

Вказує, що оскільки заявник/скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VІІ ЦПК України.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції застосував невідповідну норму закону, посилаючись на аналогію процесуального закону.

Зазначивши, що нормами статей 447-451 ЦПК України не передбачено порядку закриття провадження по скарзі, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, дійшовши неправильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та застосувавши невідповідну норму закону, а саме: положення п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Судовий контроль за виконанням судових рішень передбачений ст.ст.447-453 Розділу VII ЦПК України, згідно яких статтею 451 чітко визначено судове рішення за скаргою: За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Вказує, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, оскаржувана ухвала є незаконною оскільки, не передбачено порядку закриття провадження по скарзі, тому суд мав за результатами розгляду справи постановити ухвалу, якою або задовольнити скаргу або відмовити в задоволені скарги.

Вважає, що суд першої інстанції не повністю встановив обставини, які мають значення для справи та неправильно їх оцінив.

Так, заявник/скаржник ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою у порядку статей 447-453 ЦПК України на рішення, дію та бездіяльність державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, а не щодо розміру аліментів, як помилково вбачається з ухвали.

Вказує, що розмір аліментів встановлюється судом, а розмір заборгованості зі сплати аліментів обчислюється державним виконавцем.

Заявник/скаржник ОСОБА_1 в своїй скарзі до суду першої інстанції оскаржує рішення, дію та бездіяльність старшого державного виконавця Бойправ Андрія Олександровича Дарницького РВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів на підставі неправомірного та помилкового розрахунку від 18.08.2021 року суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 19567 грн. 25 коп., згідно якого безпідставно рахується непрацюючим.

Порядок стягнення аліментів визначається Законом України «Про виконавче провадження» і згідно з ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, суд першої інстанції помилився при визначенні предмету спору та тлумаченні підстав для оскарження.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції неповністю установив обставини, які мають значення для справи та неправильно їх оцінив.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно дослідив докази по справі, а тому прийняв взаємовиключні рішення. Суд помилився в застосуванні норм права відповідно до встановлених судом обставин справи та правовідносин і не врахував практику розгляду подібних справ судами України.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник щодо розміру заборгованості за аліментами, а такий спір підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження, з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, та відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України закрив провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що у жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

01 листопада 2019 року Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ, за яким наказано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від 31.10.2019 року, до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.ст.447-453 ЦПК України, в якій просив поновити строк на оскарження помилкового розрахунку державного виконавця суми заборгованості зі сплати аліментів, скасувати розрахунок заборгованості від 18.08.2021 року зі сплати аліментів в сумі 19 567 грн. 25 коп., здійснений державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправ А.О., де скаржник (боржник) ОСОБА_1 неправомірно рахується непрацюючим, як помилковий та здійснений без врахування наданих працюючим боржником щомісячно та відповідно зареєстрованих довідок про доходи з підприємства, де він працює безперервно від 18.08.2005 року на посаді директора ТОВ «Долина-Девелопмент», а пізніше Головою ліквідаційної комісії за рішенням суду; зобов`язати державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у

м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправ А.О. провести повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №62917269 на підставі щомісячно наданих ним довідок про доходи підприємства, де він працює безперервно від 18.08.2005 року на посаді директора ТОВ «Долина-Девелопмент», пізніше Головою ліквідаційної комісії за рішенням суду.

Так, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на наступні обставини.

Згідно з ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 зазначав, що державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправ А.О. допустив помилку при розрахунку суми заборгованості від 18.08.2021 року зі сплати аліментів в сумі 19 567 грн. 25 коп. та просив його скасувати, провести повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №62917269 на підставі щомісячно наданих ним довідок про доходи підприємства, де він працює безперервно від 18.08.2005 року на посаді директора ТОВ «Долина-Девелопмент», пізніше Головою ліквідаційної комісії за рішенням суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 не погоджується з розрахунками, проведеними державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправом А.О., здійсненими на виконання судового рішення, а саме: судового наказу від 01 листопада 2019 року, то він був вправі звернутися до суду зі скаргою за захистом свої прав.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про закриття провадження у справі.

При цьому колегія суддів враховує п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Дніпровського районного суду

м. Києва, відповідно до вимог ст.379 ЦПК України.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідив, чи підписана заява про залишення позову без розгляду особою, яка її подала, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення такої заяви.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: