Ухвала

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 443/398/15-ц

провадження № 61-15275ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року

та постанов Львівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство закордонних справ України, Жидачівська районна державна адміністрація, Перша Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство закордонних справ України, Жидачівська районна державна адміністрація, Перша Львівська державна нотаріальна контора, звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій, зокрема, просила:

- встановити факт, що ОСОБА_4 , 1932 року народження, та ОСОБА_5 , 1932 року народження, є одною й тою самою особою;

- встановити факт, що ОСОБА_6 , 1890 року народження, та ОСОБА_7 , 1895 року народження, є батьками ОСОБА_4 ;

- визнати ОСОБА_4 сином та спадкоємцем першої черги після смерті батьків: ОСОБА_8 , 1890 року народження, та ОСОБА_9 , 1895 року народження.

- встановити факт належності родині ОСОБА_8 майна, залишеного у селі Стерв`яжек Нижньо-Устрицького району Дрогобицької області, а саме: згідно з даними погосподарської книги основних виробничих показників господарств у сільських радах, заповненої на підставі постанови РНК СРСР від 26 січня 1934 року, затвердженого ЦСУ Держплану СРСР № 63 (Державний архів Львівської області фонд № 2263): земля господарства ОСОБА_10 4,6 га (0,10 садиба, в т. ч. 0,05 га - під будівлею

і двором, 0,05 га - під городом), 4,50 га поза садибою (в т. ч. 2,60 га - під ріллею, 1,30 га - пасовища, інші - 0,60 га), худоба - 1 порося, 1 кобила,

1 лоша, 1 корова), 7 яблунь, 8 груш, сільськогосподарський реманент: борони з дерев`яними зуб`ями.

Також ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство закордонних справ України, Жидачівська районна державна адміністрація, Перша Львівська державна нотаріальна контора, звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила:

- встановити факт непроведення взаємозаліку органами влади України, Міністерством закордонних справ України, Жидачівською районною державною адміністрацією, договірною стороною з переселеною

в 1951 році родиною ОСОБА_11 , згідно з Міждержавною угодою від 09 вересня 1944 pоку, що призвело до порушення їх прав та законних інтересів їх спадкоємців;

- встановити факт відсутності рішення органу влади про взаєморозрахунок евакуйованої, примусово переселеної - депортованої родини ОСОБА_8 із села Стерв`яжек Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області в місто Жидачів;

- встановити факт депортації ОСОБА_8 на підставі архівних документів та погосподарської книги.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 в частині:

- встановлення факту, що ОСОБА_4 , 1932 року народження,

та ОСОБА_5 , 1932 року народження, є одною й тою самою особою;

- встановлення факту, що ОСОБА_6 , 1890 року народження,

та ОСОБА_7 , 1895 року народження, є батьками ОСОБА_4 ;

- визнання ОСОБА_4 сином та спадкоємцем першої черги після смерті батьків ОСОБА_8 , 1890 року народження, та ОСОБА_9 , 1895 року народження;

- встановлення факту належності родині ОСОБА_8 майна, залишеного в селі Стерв`яжик Нижньоустрицького району Дрогобицької області, а саме: згідно з даними погосподарської книги основних виробничих показників господарств у сільських радах, заповненої на підставі постанови Ради народник комісарів СРСР від 26 січня 1934 року, затвердженого Центральним статистичним управлінням Державного плану СРСР № 63 (Державний архів Львівської області фонд № 2263): земля господарства ОСОБА_12 4,6 га (0,10 садиба, в т. ч. 0,05 га - під будівлею

і двором, 0,05 га - під городом), 4,5 га поза садибою (в т. ч. 2,60 га - під ріллею, 1,30 га - пасовища, інші - 0,60 га), худоба - 1 порося, 1 кобила,

1 лоша, 1 корова, 7 яблунь, 8 груш, сільськогосподарський реманент: борони з дерев`яними зуб`ями, залишено без розгляду.

Роз`яснено заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року залишено без змін.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року залишено без змін.

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня

2021 року та постанов Львівського апеляційного суду від 28 липня

2021 року.

Касаційна скарга на вищевказані судові рішення подана до суду касаційної інстанції 09 вересня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України. Останній день подання касаційної скарги - 05 вересня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, останнім днем звернення із касаційною скаргою є 06 вересня

2021 року.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Заявник також посилається на те, що вона є учасником війни, особою з інвалідністю ІІ групи, громадянкою поважного віку, 1933 року народження. У січні 2021 року ОСОБА_1 захворіла на COVID-19 та була госпіталізована до реанімації КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня», у неї було виявлено SARS-CoV-2, з 05 по 14 січня 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується копією епікризу КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня». Також заявник вказувала, що у період з 14 січня по 21 червня 2021 року доглядала за ОСОБА_2 , у період з 29 червня по 05 серпня 2021 року ОСОБА_2 перебувала у відпустці. При цьому, станом на 09 вересня 2021 року режим карантину в Україні не скасовано.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки до касаційної скарги не додано будь-яких належних доказів, які б підтверджували дату отримання ОСОБА_1 чи її представником копії повного тексту постанов Львівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року.

Також, заявником не надано жодних доказів на підтвердження недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.

Суд касаційної інстанції на підставі статті 81 ЦПК України зобов`язаний встановлювати такі обставини на підставі належних та допустимих доказів, в свою чергу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного на підтвердження зазначених обставин пропуску строку на касаційне оскарження заявник має надати відповідну довідку суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду або інші належні докази в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.

Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що

укасаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах

2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , не відповідає зазначеним вимогам закону.

Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених

у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц (провадження

№ 14-84цс18), від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16 (провадження № 12-16гс18), від 20 червня 2018 року у справі

№ 755/7957/16-ц (провадження № 14-209цс18), від 26 червня 2018року

у справі № 2/1712/783/2011 (провадження № 14-228цс18), від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц (провадження № 14-229цс18), від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц (провадження № 14-240цс18));

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19);

пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить,

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) зазначити дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується, та подати відповідні докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції;

2) зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року та постанов Львівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська