Провадження №2/523/1344/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Єпутатової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності на нерухоме майно та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вимогами про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_3 , що складається з 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 , та визнання права власності на зазначене майно за територіальною громадою м.Одеси.

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 подала позов до Одеської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Первісний позов мотивується тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 . Інші 10/24 частин зазначеного домоволодіння належать ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка у 1988 році проживала одна та перебувала на обслуговуванні в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Приморського району м.Одеси».

Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, заповіти та спадкові договори не складались.

Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, вказана частина будинку є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади м.Одеси.

Відповідач ОСОБА_1 вселився у спірну частину будинку та не визнає право власності ОМР на спірне майно.

Позовна заява третьої особи що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору мотивується тим, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом.

З 2011 року ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 вели спільне господарство, підтримували один одного, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Місце реєстрації проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 співпадають, 1/3 частина померлої не була придатна для проживання тому померла проживала з ОСОБА_2 , яка допомагала їй в лікуванні, купувала ліки, платила за комунальні послуги, купувала та готувала їжу, прала одежу, доглядала, займалася похованням померлої та натепер сплачує заборгованість померлої по житлово-комунальним послугам. Частину пенсії померла віддавала ОСОБА_2 в загальний сімейний бюджет.

Представник Одеської міської ради надав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 в якому зазначив, що твердження ОСОБА_2 про те що вона є спадкоємцем четвертої черги - передчасне, факт проживання померлої із заявником спростовується актами обстеження умов проживання померлої, де вказано що вона потребувала сторонньої допомоги, та договором про соціальне обслуговування одинокого громадянина. Також, фотографії не підтверджують умов проживання померлої до початку спільного проживання з ОСОБА_2 так як вони зроблені через тривалий час.

В судовому засіданні сторони підтримали свої позови, відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову ОМР та заявив що не вселявся у частину будинку померлої так як має своє житло.

Суд вирішує спір в межах заявлених вимог.

Судом встановлено:

З позовних вимог визначено, що між ОМР та ОСОБА_2 виник спір щодо права на спадщину померлої ОСОБА_3 .

Померла ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є співвласниками, по 1/3 частині, домоволодіння що розташоване в АДРЕСА_1 .

Місцем реєстрації проживання співвласників є АДРЕСА_1 .

Поясненнями свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлено, що за життя ОСОБА_3 між співвласниками будинку було визначено порядок користування спільним майном, за яким ОСОБА_3 займала частину будинку яка складалась з окремої ізольованої кімнати з окремим виходом, а ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 займали решту житлових приміщень будинку.

В 2011 році, через незадовільні умови проживання у своїй частині будинку ОСОБА_3 домовилась з ОСОБА_2 про спільне проживання та ведення господарства з сім`єю ОСОБА_6 . Незадовільні умови визначались - пічним опаленням кімнати ОСОБА_3 через що, в силу похилого віку вона вже не спроможна була ним користуватись, а також, відсутність туалету в кімнаті та водозабезпечення і каналізації.

З осені 2011 року по 13.04.2017 року ОСОБА_3 проживала з сім`єю ОСОБА_6 разом, вели спільне домашнє господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно харчувались, також мали спільні права щодо користування та обов`язки щодо утримання житла.

Отже, факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 з ОСОБА_2 з осені 2011 року по 13.04.2017 року та прийняття останньою спадщини ОСОБА_3 доведено.

Доказів порушення прав ОМР з боку відповідача ОСОБА_1 суду не надано, також судом встановлено наявність спадкоємця - ОСОБА_2 , що унеможливлює застосування судом ст.338 ЦПК України, а тому позовні вимоги ОМР до ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє як недостатні докази надані ОМР на підтвердження обставини надання допомоги органом соціального захисту померлій ОСОБА_3 , а саме, актами обстеження умов проживання померлої, де вказано що вона потребувала сторонньої допомоги, та договором про соціальне обслуговування одинокого громадянина (ст. 80 ЦПК України). Докази фактичного надання допомоги померлій відсутні.

У постанові Верховного Суду у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».

У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

З урахуванням вищенаведеного у задоволенні позову ОМР необхідно відмовити, а позовні вимоги третьої особи - ОСОБА_2 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задовленні позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності на нерухоме майно.

Задовольнити позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Одеси проживала однією сім`єю з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 26 квітня 2017 року, актовий запис № 4550.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2021 року.

Суддя