печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

справа № 757/29180/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

представник позивача - ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.01.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керував автомобілем марки Ford Mustang, д.н.з. НОМЕР_1 та позивача, який керував автомобілем марки Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2020 року скасовано постанову Макарівського районного суду Київської області від 14.11.2018 року, якою провадження у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито та прийнято нову постанову, якою відповідача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до звітів № 29/03-ТЗ та № 29-1/03-ТЗ про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 02.01.2018 року вартість матеріального збитку складає 273 763 грн. 70 коп., ринкова вартість вказаного автомобіля у пошкодженому стані становить 41 872 грн. 16 коп. Отже, матеріальна шкода у зв`язку зі знищенням автомобіля складає 231 981 грн. 54 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача Ford Mustangна час дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, у встановленому законом порядку позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з вимогою виплатити страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Тому, з урахуванням належної суми відшкодування від МТСБУ, позивач вважає, що на його користь з відповідача, як особи, яка завдала йому шкоду, необхідно стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 131 981,54 грн.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження.

Заочним рішенням суду від 5 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 134 011 грн. 54 коп., у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 00 коп., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп., суму судового збору у розмірі 1740 грн. 20 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 77-79).

За заявою відповідача ОСОБА_2 (а.с. 81-82) ухвалою суду від 28 квітня 2021 року скасовано вказане заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 99-100).

25 червня 2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_5 (а.с. 115-116), відповідно до якого відповідач не погоджується з оцінкою вартості пошкодженого автомобіля позивача, який виконано оцінювачем ОСОБА_6 , оскільки при її розрахунку оцінювачем взято до уваги 0% коефіцієнту фізичного зносу, 0% величини втрати товарної вартості та не зазначено і не взято даних його фактичного пробігу. Крім того, автомобіль позивача ще до 2 січня 2018 року мав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 вересня 2017 року за участю позивача, що повинно було взято оцінювачем при визначенні оцінки вартості пошкодженого автомобіля позивача та як наслідок зменшена сума матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року (а.с. 141) відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_4 про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Моторне (транспортне) страхове бюро України та витребування доказів (а.с. 121-122, 131).

Ухвалою суду від 7 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

Судом встановлено, 02.01.2018 року у м. Києві, по вул. Оборони Києва, поблизу лісового номерного стовпа №121/131, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем Ford Mustang, д.н.з. НОМЕР_1 та позивача ОСОБА_1 , який керував автомобілем Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2020 року скасовано постанову Макарівського районного суду Київської області від 14.11.2018 року, прийнято нову постанову, якою відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП (а.с. 13-17).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу транспортний засіб Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження.

29.03.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» укладено договір про проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) транспортного засобу Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 та визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу (а.с. 19).

Відповідно до даних звіту № 29/03-ТЗ про вартість матеріального збиту, завданого пошкодженням транспортного засобу від 30.03.2018 року, виконаного оцінювачем за напрямом «Оцінка колісних транспортних засобів» ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, становить 273 763,70 грн. (а.с. 21-52) та відповідно до звіту № 29-1/03ТЗ від 30 березня 2018 року ринкова вартість вказаного післяаварійного автомобіля у пошкодженому стані становить 41 872,16 грн. (а.с. 53-61).

Отже, різниця між сумою вартості матеріального збитку та вартістю автомобіля позивача в пошкодженому стані становить 231 981 грн. 54 коп. (273 763,70 грн. - 41 872,16 грн.).

Дані звіти беруться судом як належні та допустимі докази розміру заподіяного позивачу матеріального збитку, оскільки інших доказів щодо визначення вартості матеріального збитку та вартістю автомобіля позивача в пошкодженому стані матеріали справи не містять.

При цьому, доводи відповідача, що звіт № 29/03-ТЗ про вартість матеріального збиту, завданого пошкодженням транспортного засобу від 30.03.2018 року, виконаний оцінювачем за напрямом «Оцінка колісних транспортних засобів» ОСОБА_6 , є неналежним доказом у справі, оскільки оцінювач зазначив у звіті 0% коефіцієнту фізичного зносу, 0% величини втрати товарної вартості та не зазначив і не взяв даних фактичного пробігу автомобіля, суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль позивача ОСОБА_1 - Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, строк його експлуатації становив 6 років (а.с. 59) станом на час дорожньо-транспортної пригоди (02.01.2018 року) та проведення оцінки (30.03.2018 року).

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 (надалі - Методика), значення коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Отже, в даному випадку оцінювачем правильно було визначено коефіцієнт фізичного зносу, який дорівнює 0, оскільки пошкоджений автомобіль позивача не вироблений в країнах СНД.

Що стосується втрати товарної вартості, яка оцінювачем зазначена 0 (а.с. 25), то вказаний коефіцієнт значення для визначення вартості матеріального збитку немає, так як відповідно до Методики (п. 8.2) вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за умови, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.

Тому, враховуючи, що вартість ремонту відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту, що додається до звіту, складає 294 806 грн. 58 коп., а ринкова вартість автомобіля складає 273 763 грн. 70 коп., то вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу складає 273 763 грн. 70 коп.

Коефіцієнт коригування ринкової вартості автомобіля позивача за величиною пробігу - 0 взято оцінювачем відповідно 7.11 Методики (що зазначено у звіті (а.с. 24).

Суд також відхиляє доводи відповідача, про те, що звіт № 29/03-ТЗ про вартість матеріального збиту є неналежним доказом, оскільки при визначенні матеріального збитку оцінювач не взяв до уваги, що автомобіль позивача ще до 2 січня 2018 року мав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 вересня 2017 року, виходячи з такого.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки 13 вересня 2017 року він, керуючи автомобілем Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з іншим автомобілем, який належить ОСОБА_7 , та внаслідок чого були пошкоджені обидва транспортні засоби (а.с. 127).

Згідно з наданими поясненнями потерпілого ОСОБА_7 його автомобіль отримав пошкодження в задню частину автомобіля від автомобіля Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , належного позивачу (а.с. 125).

Отже, автомобіль позивача мав би отримати пошкодження свого автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 вересня 2017 року, в передню частину автомобіля.

Проте, відповідно до оглянутих в судовому засіданні фотографій з місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 вересня 2017 року, та, які містяться на CD-диску, наданого позивачем та долученого судом до матеріалів цивільної справи, вбачається, що удар з автомобілем ОСОБА_7 , прийшовся на праву сторону переднього бамперу автомобіля позивача та відповідно до наданих фотографій механічні пошкоджень автомобіль позивача, в тому числі з правої сторони переднього бамперу, не отримав.

Відповідно до оглянутих в судовому засіданні фотографій щодо проведеного огляду оцінювачем ОСОБА_8 автомобіля позивача після дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 2 січня 2018 року, та, які містяться на CD-диску, наданого позивачем та долученим судом до матеріалів цивільної справи, вбачається, що автомобіль позивача отримав механічні пошкодження по всьому транспортному засобу внаслідок удару автомобіля ОСОБА_2 . При цьому, права сторона переднього бамперу автомобіля позивача, якою було спричинено дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 13 вересня 2017 року, так і не пошкоджений.

Отже, навіть, якщо припустити, що автомобіль позивача мав би механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 вересня 2017 року, то вони б не співпадали з механічними пошкодженнями автомобіля позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 2 січня 2018 року, а тому будь-якого вирішального значення для проведення оцінки пошкодженого автомобіля позивача у звіті ОСОБА_6 не мають.

Судом також встановлено, що відповідно до полісу № АК/1903842 від 24.02.2017 року на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 , власника (водія) транспортного засобу Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (а.с. 18).

При цьому, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована не була, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, то позивач 08.06.2018 року у встановленому законом порядку звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортної пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. з усіма необхідними документами.

Таким чином, розмір фактично завданого позивачу матеріального збитку (231 981 грн. 54 коп.) перевищує розмір страхового відшкодування (100 000,00 грн.), в загальному на суму 131 981,54 грн.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки, суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. недостатньо для повного відшкодування позивачу матеріальної шкоди, обов`язок з відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 131 981,54 грн., згідно з вказаними положеннями чинного законодавства, покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати за складання звіту з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2 030,00 грн. (а.с. 20).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 134 011 грн. 54 коп. (131 981,54 грн.+2 030,00 грн.).

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 10 000 грн. Доказів та розрахунків в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн. позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Що стосується витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., то суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Шимко А.О. укладені договори про надання правової допомоги від 21.06.2018 року та 19.05.2020 року.

В частині понесених витрат на правничу допомогу відповідно до договору від 19.05.2020 року суд вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача документально та фактично підтверджені сплачені грошові кошти у розмірі 5 000 грн. за правову допомогу при розгляді вказаної цивільної справи, що підтверджується копією рахунком-фактурою № 191/05 від 19.05.2020 року та копією виписки за картковим рахунком позивача за період з 19.05.2020 року по 19.05.2020 року.

Проте, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу відповідно до договору від 21.06.2018 року у розмірі 25 000,00 грн., оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано належних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг і акти виконаних робіт.

При цьому, суд звертає увагу, що вказаний договір про надання правової допомоги було укладено 21.06.2018 року, а за захистом своїх прав з вказаною позовною заявою позивач звернувся у липні 2020 року.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1740 грн. 20 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 1192, 1194, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 12, 13, 19, 81, 137, 141, 263- 265, 267, 273, 274, 280,354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 134 011 грн. 54 коп., у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та суму судового збору у розмірі 1 740 грн. 20 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя О.В.Батрин