Ухвала

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 757/8802/19-ц

провадження № 61-14839св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків та пені

за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року у складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь відповідно до статті 625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми в розмірі 78 105,52 грн та відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення з 18 лютого 2018 року до 18 лютого 2019 року в розмірі 24 087 028,26 грн, а також витрати, пов`язані з розглядом справи.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що між нею і Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено чотири договори банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті, а саме: 09 квітня 2013 року № SAMDN7036 «Стандарт на 12 міс.» із сумою вкладу 6 000, 00 дол. США; 24 травня 2013 року № SAMDN2117 «Стандарт на 12 міс.» із сумою вкладу 17 000,00 дол. США; 01 червня 2013 року № SAMDN4789 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 25 000,00 дол. США; 09 липня 2013 року № SAMDN0879 «Стандарт на 12 міс.» із сумою вкладу 11 000 дол. США.

На виконання умов договорів позивач внесла кошти на депозит, що підтверджується відповідними квитанціями.

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою, в якій просила видати грошові кошти, які були внесені за вказаними договорами банківського вкладу, яка залишена без відповіді.

16 липня 2018 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/75443/17-ц позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення сум вкладів та відсотків за вказаними вкладами задоволені.

Станом на 13 грудня 2017 року банк повинен виплатити позивачу 80 753,62 дол. США.

Оскільки відповідач своєчасно не повернув ОСОБА_1 належні їй кошти за договорами, позивач просила стягнути пеню, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за кожний день прострочення з урахуванням строків спеціальної позовної давності та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України.

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 04 лютого 2020 року позов задовольнив частково. Стягнув з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») на користь ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми в розмірі 78 105,52 грн та пеню в розмірі 80 753,62 дол. США. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. У решті позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням банком своїх зобов`язань за договорами банківських вкладів

стягненню підлягають 3 % річних, що передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, та пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки розмір нарахованої позивачем пені значно

перевищує розмір збитків, тому наявні підстави для зменшення її розміру на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, і застосовуючи принцип розумності та справедливості, суд вирішив стягнути з відповідача пеню в розмірі 80 753,62 дол. США.

Київський апеляційний суд постановою від 21 вересня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнив частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року змінив у частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів, а саме пеню в розмірі 2 025 591,50 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при визначенні розміру пені суд першої інстанції дотримався принципу пропорційності в цивільному процесі та правильно врахував положення статті 551 ЦК України. Однак, оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування і стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 12 жовтня 2020 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року в частині суми пені відповідно до принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішення застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 201/18575/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 757/18977/18-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 757/53464/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 757/49408/18-ц та від 13 липня 2020 року у справі № 757/26343/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливе джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При вирішенні питання про зменшення неустойки суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному відповідачем зобов`язанню та врахувати інтереси обох сторін. Суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки та оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення з урахуванням істотних обставин. Розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягненні судом повинні застосовуватися принципи розумності, пропорційності і справедливості.

Законодавство передбачає неустойку як засіб виконання зобов`язань та як міру майнової відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, а суд, задля усунення явної її неспіврозмірності понесеним особою збиткам має право на пом`якшення такої міри відповідальності та на зменшення розміру неустойки.

Оскільки банк оскаржує судові рішення лише в частині стягнення розміру пені, тому предметом касаційного перегляду рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині вирішення позову про стягнення 3 % річних не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

17 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Василевської К. М. як представника ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивований тим, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Суди обґрунтовано задовольнили вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі, що відповідає розміру вкладу та відсотків за депозитними договорами, адже зменшення пені саме до суми вкладу та відсотків відповідає принципу розумності і справедливості, забезпечить відповідальність банку за порушення зобов`язань, а також захистить порушене право позивача на користування та володіння своїми коштами.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати

штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 листопада 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

14 грудня 2020 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу у справі № 761/16124/15-ц, якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Направляючи справу № 761/16124/15-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, об`єднана палата вважала за необхідне уточнити викладений у постановах Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висновок щодо застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою від 24 грудня 2020 року Велика Палата Верховного Суду прийняла

вказану справу до розгляду.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних

правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 757/8802/19-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/16124/15-ц

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 757/8802/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків та пені за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/16124/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов