Справа № 182/1578/21
Провадження № 2/0182/1638/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням , -

представник позивача адвокат Чуприна Т.Ю. , що діє на підставі ордеру серія ДП №299 від 17.05.2021 року, договору про надання правової допомоги від 17.05.2021 року (а.с.76-79).

представник відповідача адвокат Усачов О.Л., що діє на підставі ордеру серія АЕ №1067762 від 25.04.2021 року (а.с.44).

Заяви по суті справи.

1.Позивач звернувся з позовною заявою до ОСОБА_4 та просить суд визнати його таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 (а.с.1-5).

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному домоволодінні зареєстрований він та відповідач ОСОБА_4 . Відповідач не проживає в зазначеному будинку з 13.01.2007 року, особистих речей, які б належали йому, в домоволодінні немає. В будинку проживає лише він один. Реєстрація місця проживання відповідача у його домоволодінні суперечить інтересам і порушує його права власності, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню своїм майном. Оскільки відповідач хоча і був зареєстрований у належному йому домоволодінні, але більше 14 років за цією адресою не проживає, то вважається таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

2.Представник відповідача адвокат Усачов О.Л. подав до суду зустрічну позовну заяву та просить суд визнати за ОСОБА_4 користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , як члена сім`ї власника будинку та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до нього про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням.(а.с.47-51).

В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 є батьком відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 Його матір ОСОБА_5 була у шлюбі з ОСОБА_3 . До шлюбу його батько та матір мешкали однією сім`єю. Після будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 він, його матір та ОСОБА_3 вселились до нього. В 2007 році ОСОБА_4 повідомив його матір про те, що в нього інтимні стосунки з іншою жінкою та поставив питання про розлучення та звільнення будинку, де вони мешкали. По цій причині був розірваний шлюб між батьками ОСОБА_4 . Після розлучення ОСОБА_4 за домовленістю батьків проживав і з матір`ю і з батьком. У нього була своя кімната на третьому поверсі. ОСОБА_4 ніколи не висловлював наміри позбавити його користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та склав на користь ОСОБА_4 заповіт. Фактично після розлучення ОСОБА_4 та його матір підтримували сімейний зв`язок з ОСОБА_3 . Матір подарувала ОСОБА_3 ПП „ ОСОБА_6 , яке належало їй на праві власності, ОСОБА_4 постійно спілкується з батьком, під його керівництвом працює з 2012 року в Нікопольська автомобільна школа маючи на меті не втратити стосунки та мешкати однією сім`єю в будинку, де проживали разом 14 років. У лютому ОСОБА_4 повідомив про свій намір зареєструвати свого сина з ним разом за адресою: АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_3 спочатку надав свою згоду передав домову книгу, але потім звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_4 втратившим право користування житловим приміщенням. Вважає, оскільки його вселення в будинок здійснено відповідно до закону, ОСОБА_7 тривалий час проживає в ньому та підтримує сімейний зв`язок з батьком, то позовні вимог про визнання за ним право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, а підстави для визнання його втратившим право користування відсутні.

3.Інших заяв по суті справи учасники до суду не подавали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, для всебічного з`ясування обставин справи витребувано відомості в Адміністрації державної прикордонної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Департаменту Інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України, Нікопольського РУП Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, НМБТІ (а.с. 17-18,21-23) .

12.05.2021 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням до спільного розгляду з первісним позовом, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.65).

08.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.98)

05.08.2021 року ухвалою суду постановлено відмовити представнику відповідача адвокату Усачову О.Л. у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оголошено перерву за клопотанням представника відповідача у зв`язку з необхідністю участі в судовому засіданні по кримінальному провадженню у якості захисника обвинуваченого.

10.08.2021 року ухвалою суду постановлено відмовити представнику відповідача адвокату Усачову О.Л. у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого судового засідання та залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача (а.с.133-134). В судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника відповідача адвоката Усачова О.Л. для забезпечення явки свідків зі сторони відповідача.

01.09.2021 року ухвалою суду постановлено заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід судді Багрової А.Г. залишити без розгляду(а.с.159-160).

06.09.2021 року оголошено перерву в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача адвоката Усачова О.Л. для забезпечення явки свідка ОСОБА_8 , яка на день судового засідання зі слів представника захворіла.

20.09.2021 року в судовому засіданні ухвалою суду відмовлено представнику відповідача адвокату Усачову О.Л. у задоволені клопотання про допит свідка в режимі відеоконференції (а.с.184). Ухвалою суду на місці судом постановлено відмовити представнику відповідача адвокату Усачову О.Л. у повторному допиті свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

В судових дебатах представник позивача позовну заяву ОСОБА_3 просила задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 та відмовити позивачу у задоволенні первісного позову.

Судом встановлено.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо права члена сім`ї власника житла на користування житловим приміщенням. Спір з приводу користування житловим приміщенням виник між батьком - власником житла, та його сином.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 21.11.1995 року, ОСОБА_3 належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.8,41).

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.55).

З 21.12.1996 року по 16.10.2007 року ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_12 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_4 (а.с.53-54,55)

ОСОБА_12 , яка є матір`ю відповідача, була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 27.02.1998 року по 29.03.2007 рік(а.с.56-58).

ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 30.06.2006 року як член сім`ї власника будинку ОСОБА_3 (а.с.34)

На час звернення з цим позовом до суду за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно з актом Квартального комітету №38 від 09.03.2021 року, ОСОБА_4 фактично за місцем реєстрації не проживає з 13.01.2007 року (а.с.6).

Як вбачається з пояснень представників сторін, свідчень свідків з обох сторін ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та їх спільний син ОСОБА_4 стали проживати однією сім`єю в житловому будинку в АДРЕСА_1 у 1996 році, що підтверджується також реєстрацією ОСОБА_12 за зазначеною адресою(а.с. 56-58).

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 та відповідач ОСОБА_4 припинили проживати у житловому будинку позивача 13.01.2007 року, у зв`язку з припиненням шлюбних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_12 . Ці обставини підтверджено в судовому засіданні поясненнями представників сторін та свідченнями свідків з обох сторін ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Зазначене також підтверджено Актом квартального комітету №38 від 09.03.2021 року (а.с.6).

Що саме стало причиною припинення шлюбних відносин між батьками відповідача ОСОБА_4 у січні 2007 року в судовому засіданні з достовірністю не було встановлено, оскільки будь-яких письмових доказів сторонами з цього приводу суду не надано, а свідчення свідків з обох сторін протилежно різняться.

На час припинення батьками відповідача шлюбних відносин ОСОБА_4 був неповнолітнім та за добровільною згодою батьків пішов з будинку у січні 2007 року разом з матір`ю, що не заперечувалось учасниками справи.

Згідно свідчень свідків зі сторони позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , судом встановлено, що восени 2007 року в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 стала проживати та вести спільне господарство ОСОБА_17 . Зазначене також підтверджено і свідками зі сторони відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 . При цьому свідок ОСОБА_9 суду показав, що ОСОБА_19 до ОСОБА_3 в`їхала як близька людина.

ОСОБА_17 і на даний час проживає разом з позивачем ОСОБА_3 за зазначеною адресою, що не оспорювалось учасниками справи та підтверджено свідченнями свідками ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 .

Таким чином, судом встановлено, що на час офіційного розірвання шлюбу між батьками відповідача 16.10.2007 року позивач ОСОБА_3 став проживати з іншою жінкою ОСОБА_17 .

Представник відповідача, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, посилається на те, що проживання в будинку батька ОСОБА_3 іншої жінки ОСОБА_17 є перешкодою для ОСОБА_4 та членів уже його сім`ї у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , натомість інтересу до житла останній не втратив, а, отже, відповідач має поважні підстави для збереження за ним права на користування цим будинком.

А отже, з урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача, що у відповідача ОСОБА_4 наявні поважні причини не проживати в будинку батька, де він має право на користування житловим приміщенням, через неприйняття ним іншої жінки, яка з`явилась у житті батька та проживає в цьому будинку одразу після розлучення батька з його матір`ю.

Також, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 не втратив інтересу до житла за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з часу розірвання шлюбу між батьками, останній постійно підтримував із батьком теплі відносини, вони разом працювали, святкували свята та його весілля. Зазначене підтвердили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . ОСОБА_4 приходив до батька у будинок в гості з дружиною та її батьками, друзями.

При цьому свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_21 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 підтвердили, що позивач ОСОБА_3 постійно повторював про те, що цей будинок буде належати його синові, третій поверх завжди вільний, щоб ОСОБА_7 у будь-який час зміг там проживати. Зазначене також підтверджується тим, що ОСОБА_3 склав заповіт щодо всього свого майна на користь сина ОСОБА_4 (а.с. 61).

Спірні ж відносини у сторін на думку суду виникли через бажання ОСОБА_4 зареєструвати свого малолітнього сина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому будинку батька ОСОБА_3 (а.с. 107-115, 130).

Також, слід зазначити, що доводи позивача та його представника в судовому засіданні, як на підставу для задоволення позову, що ОСОБА_3 ніколи не перешкоджав синові проживати в будинку і відповідач протягом 14 років не звертався до суду чи правоохоронних органів щодо вчинення перешкод для його проживання за адресою АДРЕСА_1 є недостатніми для задоволення позовної заяви та визнання втратившим право користування житловим приміщенням ОСОБА_4 , оскільки позивачем, батьком відповідача, вселено до житлового будинку іншу жінку ОСОБА_17 , одразу після розлучення з матір`ю відповідача, чим створено умови, які об`єктивно перешкоджали і перешкоджають на даний час вселитись та проживати за адресою реєстрації відповідача разом із своєю сім`ю, при цьому іншого власного житла у відповідача немає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Верховний Суд зазначає, що вирішуючи спір між власником та особами, які зареєстровані в житловому приміщенні, суд має належним чином з`ясувати обставини справи та надати їм правову оцінку, з урахуванням встановлених обставин справи за допомогою "трискладового тесту" як юридичної конструкції, який є засобом перевірки необхідності втручання в права особи, вирішити конфлікт між правами та інтересами власника житла та фізичних осіб, які зареєстровані в житловому приміщенні, проте протягом тривалого часу не виявляють до нього жодного інтересу.

Верховний Суд зауважує, що зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.

Верховний Суд вказує, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома або недбала поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Крім того, суд враховує, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач в позовній заяві посилається лише на те, що саме реєстрація місця проживання відповідача у його домоволодінні суперечить інтересам і порушує його права власності, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню своїм майном, однак саме лише посилання на ці обставини та на створення реєстрацією місця проживання відповідача перешкод позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні належною його власністю не є підставою для втрати права на користування житлом сина власника житла та не позбавляє відповідача права користування житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з поважних причин , оскільки батьком відповідача вселено до житлового будинку іншу жінку ОСОБА_17 , одразу після розлучення з матір`ю відповідача у 2007 році, чим створено умови, які об`єктивно перешкоджали і перешкоджають на даний час йому вселитись та проживати за адресою реєстрації разом із своєю сім`ю, а також те, що інтересу до житла останній не втратив, іншого житла не має, то у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Обраний позивач спосіб захисту має бути направлений на припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, відповідати матеріально-правовим способам захисту права.

Звертаючись до суду з цим позовом, як на підставу позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він на законних підставах набув право користування зазначеним житловим будинком, не проживає в ньому з поважних причин та інтересу до якого не втратив.

Проте, відповідач на даний час має право на користування спірним житлом і саме по собі право на користування житловим приміщенням на час розгляду справи ним не втрачено, а обраний ним спосіб захисту права шляхом пред`явлення позову про визнання права користування житловим приміщенням, є неефективним, оскільки не призводить до відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 також задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу понесених сторонами судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10,12,76-81,141, 258, 263 , 265, 354ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 24.09.2021 року.

Дані про учасників справи:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РЕНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: А. Г. Багрова