ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/112/21 Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 22-ц/818/3402/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретарів судового засідання Чабан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Бугери О.В., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивачем подано до суду позов, в якому він просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості в розмірі 10251,66 гривень за кредитним договором б/н від 05.05.2008, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою б/н від 05.05.2008, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав відповідну заяву. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі поданої заяви було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, у подальшому розмір ліміту збільшився до 12000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. На момент смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 10251,66 гривень, як заборгованість по тілу кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємцями померлого є відповідачі, оскільки були зареєстровані на момент смерті за АДРЕСА_1 , та в період з 21.02.2019 по 21.08.2019 мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини. 21.06.2020 відповідно до вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем було направлено претензію кредитора до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори та 17.07.2020 отримано відповідь, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотконтори не звертались, спадкова справа заведена на підставі претензії. 09.10.2020 позивачем було направлено на ім`я спадкоємців лист-претензію, згідно з яким позивачем пред`явлено вимоги, але ніяких дій вчинено не було. В силу ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, що відповідає його частці. Враховуючі наведені обставини, просили позов задовольнити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову, стягнути з відповідачів судові витрати.

Вважає, що оскаржене рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявив про відмову від прийняття спадщини, відповідач таких доказів не подав. Доказів, що відповідач не проживав разом із позичальником на день його смерті матеріали справи також не містять. Отже, відповідач вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Послався на те, що відповідач не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, або ж є інші спадкоємці, отже на ньому лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Зазначив, що при розгляді цієї справи слід врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.09.2019 по справі № 640/6274/16-ц, від 18.09.2019 по справі № 336/7643/18, від 22.01.2020 по справі № 306/2000/16-ц.

Зауважив, що судом не було перевірено, хто є власником квартири за адресою реєстрації спадкодавця.

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення районного суду відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та за відсутності третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце її розгляду, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до норм ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Наведеній нормі цивільного процесуального права оскаржене рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 08.05.2008 було укладено договір б/н, згідно з умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Банк має право в будь-яким момент збільшити чи зменшити розмір кредитного ліміту. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_3 на момент смерті за вказаним кредитним договором станом на 21.02.2019 становить по тілу кредиту 10251,66 гривень.

Позовні вимоги позивачем пред`явлені до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з мотивів спільного проживання та реєстрації із спадкодавцем на момент його смерті. Факт реєстрації відповідачів за адресою АДРЕСА_1 підтверджується копіями паспортів, а також даними реєстру територіальної громади.

Позивачем 27.05.2020 до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори було подано претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. За повідомленням Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 25.06.2020 претензія була зареєстрована та на її підставі було заведено спадкову справу № 604/2020.

На адресу відповідачів 16.09.2020 позивачем було направлено лист-претензію щодо сплати суми заборгованості, яка станом на день смерті складала 10251,66 гривень.

За інформацією, отриманою з Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 21.01.2021 року №175/02-14, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена за номером 604/2020 на підставі претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк». Інших заяв про прийняття чи відмову від прийняття спадщини у встановлений строк до нотаріальної контори не надходило.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса ніхто не звертався, спадкова справа заведена на підставі претензії позивача, строк для подання заяв сплив, доказів про те, що відповідачі у справі є спадкоємцями, а також те, що наявне спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , стороною позивача не надано, клопотань про витребування доказів з цього питання суду не заявлялось. Факт спільної реєстрації померлого та відповідачів не є безумовною підставою для задоволення вимог кредитора.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині недоведеність позивачем наявності спадкового майна, в межах якого згідно з вимогами закону можливе стягнення за боргами спадкодавця.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з положенням ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя, який його пережив та батьки.

Положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідачі прописані з позичальником, від спадщини не відмовились, тому позивач правильно зазначив коло відповідачів, що відповідає правовим висновкам, яких дійшов з цього приводу Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 по справі № 640/6274/16-ц.

Суд касаційної інстанції зазначив, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

З огляду на те, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, - за відсутності у справі належних і допустимих доказів про наявність у боржника спадкодавця спадкового майна колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність позову. Доводи скарги цього висновку суду не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

О.М. Хорошевський.