Номер провадження: 22-ц/813/7254/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року у складі судді Кисельова В.К.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 12 000 грн. та на утримання дружини у розмірі 3000 грн.

Позов обґрунтований тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 розірвано. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Відповідач покинув помешкання, залишивши дитину проживати з позивачем, що не позбавляє його обов`язку матеріально забезпечувати дитину. Позивач не працює. Відповідач працює моряком на суднах іноземних судновласників та отримує достатній дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 12000 грн. щомісячно, а також на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 3000 грн. щомісячно.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.02.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 7500 грн. щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2020 до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її ( ОСОБА_1 ) особисте утримання у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 04.09.2020 до досягнення ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Допущено негайне виконання рішення за один місяць.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, призначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1859 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2020 та до 18.01.2036, у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять інформації про суми нарахованої, виплаченої заробітної плати відповідачу та відсутня інформація про суми, які фактично відповідач отримує, а також доказів того, що позивач отримує постійний дохід. Долучені контракти, викладені іноземною мовою є лише пропозицією укласти контракт, та не є самостійно контрактом. Останні не містять відомостей про виплачені в якості заробітної плати доходи. Судом не враховано той факт, що відповідач сплачував у добровільному порядку аліменти протягом часу з моменту припинення фактичних шлюбних відносин та до моменту ухвалення судом оскаржуваного рішення. Також судом безпідставно не прийнято до уваги те, що під час розгляду справи судом про розірвання шлюбу між сторонами було досягнуто домовленості щодо утримання дитини, яку з 2019 року відповідач виконував у повному обсязі не лише у межах визначених Законом, а й більше. Суд помилково послався на те, що відповідач несвоєчасно надавав допомогу на утримання дитини так як сторони не узгоджували строки виплати аліментів, кошти відповідачем надавалися у добровільному порядку. Скаржник також послався на те, що аліменти на рівні 7500 грн. на утримання дитини та 2500 грн. на утримання дружини не відповідає вимогам постанови КМУ від 26.09.1993 №146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Апелянт також зазначив про відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили факт відсутності у позивача будь-яких доходів та відсутності у неї неможливість працювати. Суд не врахував наявність у відповідача на утриманні батьків, з якими останній мешкає та факт відсутності майна у відповідача, стан його здоров`я, періодичність пропонованої роботи, яка може свідчити про відсутність постійного доходу. Одночасно апелянт просив забезпечити участь сторін при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі в частині розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Справа призначена до судового розгляду в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 12000 грн. та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 3000 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного розгляду.

Як передбачено п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідачем не наведено достатніх та обґрунтованих підстав для призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Отже, враховуючи вищевикладене, розгляд даної справи з повідомленням учасників справи можливий лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, та відповідачем не наведено обставини справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін, у зв`язку з чим клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 шлюб між сторонами розірвано.

Спільна дитина сторін мешкає разом з матір`ю, яка не працює. На час звернення до суду з даним позовом дитині виповнилося 1 рік та 9 місяців.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач наразі працевлаштована.

Домовленість щодо утримання дитини між сторонами у справі не досягнута.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з 1 липня 2020 року 1859 грн.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1,2 ст. 75 СК України).

Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 1, 2 ст. 84 СК України).

Суд першої інстанції, виходячи з положень ст. ст. 184, 180 СК України, дійшов до вірного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини.

Задовольняючи позов частково та стягуючи на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 7500 грн. та на утримання колишньої дружини у розмірі 2500 грн., суд виходив з того, що позивач не працює та доглядає за малолітньою дитиною, а отже не має можливості належним чином забезпечувати себе та дитину, відповідач працює моряком на суднах іноземних судновласників, отримує достатній дохід.

Апеляційний суд не погоджується з визначеним судом розміром аліментів, визначаючи суму аліментів до стягнення суд своїх висновків не вмотивував, мотивів з яких виходив не навів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за посередництва ДП «В.ШІПС (Україна) з 2017 року по серпень 2020 року укладено 6 строкових трудових договорів про працевлаштування за кордоном на посаду матроса другого класу: від 15.11.2017 з базовою ставкою 511 дол. США за місяць, від 14.06.2018 з базовою ставкою 511 дол. США на місяць, від 29.01.2019 з базовою ставкою 519 дол. США за місяць та на посаду матроса першого класу: від 27.09.2019 з базовою ставкою 685 дол. США за місяць, від 29.02.2020 з базовою ставкою 628 дол. США за місяць, від 20.08.2020 з базовою ставкою 628 дол. США за місяць.

Відповідачем на спростування вказаної інформації будь-яких доказів не надано, разом з тим не доведено й про наявність іншого джерела доходу.

З доданих відповідачем копій квитанцій та чеків вбачається, що ОСОБА_2 на рахунок позивача перераховував кошти з 09.2019 по 06.2021.

Відповідачем за вересень 2019 року на рахунок позивача було перераховано 4412 грн; за жовтень 2019 року 3 777 грн.; за листопад 2019 року 6000 грн., за грудень 2019 року 5000 грн., за січень 2020 року 4000 грн., за лютий 2020 року 2500 грн, за березень 2020 року 5000 грн., за квітень 2020 року 5000 грн., за травень 2020 року 2500 грн., за червень 2020 року 4500 грн., за липень 2020 року 2300 грн., за серпень 2020 року 1800 грн., за вересень 2020 року 2500 грн., за жовтень 2020 року 2500 грн., за листопад 2020 року 2512 грн., за грудень 2020 року 2500 грн., за січень 2021 року 2512 грн., за лютий 2021 року 2512 грн., за березень 2021 року 2512 грн, за червень 2021 року 12550 грн.

Вказані вище обставини доводять, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі від встановленого ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Законодавством України не передбачено обмеження щодо встановлення розміру аліментів у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Дитина сторін потребує матеріального забезпечення, а відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Оскільки позивач має право на матеріальну допомогу від відповідача, а відповідач може надавати таку допомогу, стягненню підлягають аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років.

Проте, при визначенні розміру аліментів, суд не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, які б доводили наявність постійного доходу у відповідача та можливості сплачувати аліменти на дитину у розмірі 7500 грн. та 2500 грн. на дружину.

Враховуючи що відповідач на утриманні інших дітей не має, має працездатний вік, постійне місце проживання та можливість сплачувати аліменти, а тому з урахуванням того, що робота моряка є періодичною, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, на утримання колишньої дружини 2000 грн.

Наявні в матеріалах справи копії пенсійних посвідчень батьків відповідача не доводять, що останні перебувають на утриманні відповідача, проте свідчать про те, що останні отримують пенсію за віком.

Посилання скаржника на результати медичних обстежень, які відповідач проходив у 2017, 2018 роках не доводять факт його непрацездатності та не свідчать про те, що за станом свого здоров`я апелянт позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі більшому від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження апелянта про те, що сторони в процесі розгляду справи про розлучення сторін досягли усної згоди про добровільну сплату батьком дитини аліментів не позбавляє позивача права звернутися до суду для вирішення питання про стягнення аліментів у судовому порядку.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів на дитину в сумі 7500 грн. та на дружину у розмірі 2500 грн., тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із визначенням розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання доньки в розмірі 5000 грн., на утримання колишньої дружини у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2020 до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її особисте утримання у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 04.09.2020 до досягнення ОСОБА_3 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: