Справа № 761/4121/21
Провадження № 2/761/6141/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Когут Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2021 року позивачка звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Авентус Україна» про визнання недійсним договору позики № 2467277 від 31.05.2020, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2020 між нею та відповідачем було укладено договір № 2467277(далі - Договір) відповідно до якого нею було отримано позику. Проте, даний Договір вважає недійсним зважаючи на наступне.

Зазначила, що відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте, звернула увагу, що нею не було підписано Договір.

При цьому, з посиланням на ст. 8 Закону України Закону України «Про електронну комерцію» вказала, що в порушення ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», перед укладенням Договорувідповідачем не надано та не повідомлено письмово або за допомогою електронного повідомлення,всієї інформації,необхідної клієнту при укладенні Договору.Тому, вважає, що відповідач скористався тим, що їй бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні Договору,чим ввів її в оману при отриманні кредитних послуг.

Крім того, вказувала, що на підставі п. 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання нею зобов`язань за договором є несправедливими умовами та можуть бути визнані недійсними.

Звернула увагу, що відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитом та непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання, оскільки, їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилася на укладання Договору. При цьому, звернула увагу, що розмір нарахованих відсотків та розмір нарахованої пені за Договором, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що не відповідає передбаченим ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, а також, порушено принцип рівності сторін, так як, їй запропонували укласти Договір на фактично відомих лише відповідачу умовах, що, також, відповідно ч. 6 ст. 19 Закону, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Крім цього, на рахунок підписання Договору, зазначила, що порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому, Договір є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Також, звернула увагу, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладений між нею та відповідачем, містить ознаки кредитного договору, який відповідно до ст. 1055 ЦК України обов`язково має укладатись у письмовій формі.

Крім того, вказувала, що при укладенні Договору відповідачем, в порушення Постанови Правління НБУ № 168 від 08.06.2017 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» не надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто, витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у зв`язку з чим, нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений відповідачем у розрахунку платежів.

Вище викладені обставини зумовили позивачку звернутися з позовом до суду за захистом своїх порушених правпро визнання такого Договору недійсним в порядку ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України,ст. 18, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою судді від 08.02.2021прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 05.05.2021 о 09 год. 00 хв. Зобов`язано відповідача надати належним чином завірену копію договору позики № 2467277 від 31.05.2020 та надіслати копії витребуваних судом документів до суду.

20.05.2021поштовим відправленням до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив відмовити у задоволенні позову.На виконання ухвали суду відповідачем надано копію договору № 2467277 від 31.05.2020про надання фінансового кредиту з додатками, укладеного між позивачкою та відповідачем.

У відзиву представник відповідача зазначила, що відповідно до п.п. 1, 7 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинної на момент укладення Договору), положення цього закону не застосовуються до оспорюваних правовідносин, зокрема, й щодо ознайомлення перед укладенням кредитного договору з Паспортом споживчого кредиту, що встановлено ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Пояснила, що перед укладенням Договору відповідач шляхом розміщення на власному Веб-сайті надав клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення Договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розмішені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення, а також, міститься інформація про:акційну/знижену процентну ставку, стандартну процентну ставку;максимальний строк та сума кредиту;умови пролонгації;способи отримання кредиту,а також, містяться посилання на вкладку - Обов`язкова інформація для клієнта» та посилання на вкладку - «Документи», де містяться Правила, примірні Кредитні договори, що укладаються з Товариством, а також, архів документів, що містить редакції Правил, що діяли на момент укладення будь-якого кредитного договору.

Вказала, що перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, та відповідним примірним кредитним договором, що розмішені на Веб-сайті, у тому числі, з інформацією, викладеною у цих Правилах. При цьому, він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек- боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. При цьому, звернула увагу, що без такого підтвердження (проставлення відповідної відмітки) у позивачки була б відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства для подальшого оформлення Договору. Таким чином, вважає, що оскільки, на Веб-сайті Товариства містилась вся необхідна інформація для прийняття позивачкою обґрунтованого та усвідомленого рішення для отримання кредиту та визначення з його істотними умовами, тому, посилання позивачки щодо не ознайомлення її з умовами кредитування при укладенні договорує безпідставними.

Крім цього, зазначила, що згідно Договору, сторони погодили усі його істотні умови щодо суми тастроку кредиту,розміру процентних ставок за кредитом: зниженої процентної ставки 0,95% в день від суми кредиту та стандартноїпроцентної ставки 1,90 % в день від суми кредиту та умови їх застосування.При цьому, відповідач, з метою виконання вимог чинного законодавства та з метою інформування споживачів з розміром процентної ставки, що встановлена відповідачем при наданні послуг з надання кредитів, оприлюднив на своєму Веб-сайті зазначену інформацію, в розділі «Про нас/Інформація/Обов`язкова інформація для клієнта».

Щодо недотримання відповідачем встановленої чинним законодавством письмової форми при укладенніДоговору,його підписання електронно-цифровим підписомпояснила, що відповідно до положень ст. 205, 207 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 3, 11, 12, Закону України «Про електронну комерцію`між позивачкою та відповідачем було укладенокредитний договір в електронній формі та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, про що зазначено в розділі Договору «Реквізити та підписи сторін» - «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М800662, 31.05.2020 21:35:10/ ОСОБА_1 /», а також, визначено у п. 9.6. Договору. Відповідно до укладеного Договору, 31.05.2020 позивачці здійснено переказ коштів у розмірі 2900,00 грн шляхом перерахування на банківську картку клієнта № НОМЕР_1 , відкриту в АТ КБ «Приват Банк», яку було вказано позивачкою при заповненні заявки на отримання кредиту.

Щодо посилань позивачки на несправедливі умови Договору та встановлення непропорційно великої суми компенсації зазначила, що нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках Договору, здійснюється на підставі положень п. 1.5. Договору та згідно з вимогами чинного законодавства. Отже, встановлення в Договорі плати (процентів) за користування кредитними коштами не є компенсацією в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, посилання позивачки на непропорційно велику суму компенсації за Договором є необґрунтованими.Крім цього, зазначила, що відповідно до умов Договору, позивачкою з 01.07.2020 ініційовано продовження строку користування кредитом до 22.09.2020, у зв`язку з чим, починаючи з 01.07.2020, нарахування процентів здійснювалося за стандартною ставкою у розмірі 1,9 % в день.

При цьому, додала, що відповідно до п. 7 Договору, у випадку прострочення повернення суми кредиту, клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф. Отже, дана умова Договору не встановлює вимогу щодо сплатинепропорційно великої суми компенсації (понад 50 % від суми отриманого кредиту, як це передбачено Законом України «Про споживче кредитування») у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. При цьому, звернула увагу, що неустойка (штрафи,пені) не нараховувалися, а нараховувалися виключно проценти, які за своєю правовою природою є платою за користування кредитними коштами і не є компенсацією, тому, твердження позивачки, щодо несправедливих умов Договору і порушення відповідачем п. 5ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Крім того, звернула увагу, що позивачка є клієнтом відповідача з 18.02.2020 та до укладення оспорюваного Договору, укладала з відповідачем ще один кредитний договір, за яким свої зобов`язання виконала належним чином, а отже, позивачка була ознайомлена з порядком укладення (підписання), умовами та нарахуваннями за оскаржуваним Договором № 2467277 від 31.05.2020.

Отже, з врахуванням вище викладеного, представник відповідача зазначила, що 31.05.2020 при укладенні Договору, позивачка вчинила певну сукупність дій, спрямовану на отримання позики від Товариства, а саме: самостійно для себе визначила необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявила намір вступити з Товариством в договірні правовідносини на умовах, визначених Правилами, після узгодження розміру кредиту, строк та умови кредитування, що свідчило про наявність вільної волі позивачки для укладення таких Договорів. Після підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, грошові кошти були переведені та зараховані на картковий рахунок позивачки.При цьому, звернула увагу, що позивачка не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у разі незгоди з умовами Договору, протягом 14 календарних днів, відкликати свою згоду на укладання Договору, однак, таких дій не вчинила.

В судове засідання, призначене на 01.10.2021, позивачка не з`явилася, сповіщена належним чином про час та місце слухання справи, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином про час та місце слухання справи, у відзиві просила розглядати справу без її участі за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно наявні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до положень п.п. 1, 7 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування»(в редакції чинної на момент укладення Договору), вимоги цього закону не поширюються на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця;кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Таким чином, враховуючи наведене та суму Договору, положення цього закону не застосовуються до оспорюваних правовідносин, а відтак й до вимог, встановлених ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «Авентус Україна» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними.

Так, розділом 5.11. п. 5.11.1.«Правил надання коштів у позикув тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які наявні в матеріалах справи,передбачено порядок укладення кредитного договору з споживачами в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства (ІТС Товариства) (Алгоритм).

Відповідно до п.п. 5.11.1.1. цих Правил кредитний договір зі споживачем укладається в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт або Мобільний додаток. З метою укладення Договору, сторонами здійснюються дії, передбачені п. 5.11.1.2. по п.5.11.1.27 цих Правил.

Також встановлено, що 31.05.2020між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2467277 про надання фінансового кредиту, відповідно до якого фінансова установа зобов`язалася надати позивачці кошти в розмірі 2900,00 грн, на умовах, встановлених Договором, строком на 30 днів, з датою погашення кредиту до 30.06.2020, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, а позивачказобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним тавиконати інші обов`язки, передбачені Договором за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт Товариства або Мобільний додаток.

Як вбачається з графіку платежів до Договору, сума кредиту становить 2900,00 грн, сума нарахованих процентів - 826,50 грн.

Відповідно до п. 1.5. Договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов Договору.

Так, згідно п. 1.5.1. Договору знижена процентна ставка 0,95 % в день від суми кредиту застосовується в межах строку надання кредиту, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

В той же час, згідно п. 1.5.2. Договору, стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.4. Договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в п.п. 1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; та - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1. - 4.6. Договору; та - у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України.

При цьому, укладаючи цей Договір, споживач підтверджує, що підставою для застосування зниженої процентної ставки, передбаченої цим Договором є отримання споживачем від Товариства індивідуальної знижки на стандартну процентну ставку, відповідно до програми лояльності ТОВ «Авентус Україна» для споживачів сервісу «CreditPllus» (Офіційні правила розміщені на Веб-сайті).Таке зниження стандартної процентної ставки допускається за умови, що споживачем будуть виконані умови для її застосування - повернений кредит у строк та в порядку, що передбачені цим Договором.У випадку невиконання споживачем умов для застосування зниженої процентної ставки, користування кредитом для споживача стає доступним виключно на стандартних умовах - за стандартною процентною ставкою. При цьому, споживач погоджується, що застосування стандартної процентної ставки не є наслідком погіршення умов користування кредитом для споживача (збільшенням процентної ставки), а є лише наслідком отримання споживачем послуги фінансового кредиту на звичайних (стандартних) умовах, що доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

Крім цього, відповідно до п. 4.1. Договору, строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2.-4.5. Договору.

Згідно п. 7.4. Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штрафи, розмір та умови яких встановлено п. 7.4.1., 7.4.2. Договору, та які нараховуються в момент сплати.

Відповідно до п. 9.6. Договору сторони погодили, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Пунктом 9.8. Договору визначено, що підписуючи Договір, споживач підтверджує, що перед укладенням договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», розміщені на Веб-сайті.

Відповідно до розділу 10 Договору «Реквізити та підписи сторін» договір споживачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М800662, 31.05.2020 21:35:10/ ОСОБА_1 /.

Крім того, згідно п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку споживача № НОМЕР_3.

Як вбачається з Інформаційної довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», 31.05.2020 позивачці здійснено переказ коштів на суму 2900,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_3, відкриту в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», яку було вказано особисто клієнтом в заяві на отримання кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Як встановлено ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 11 Закону України Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Отже, правочин вважається вчиненим в електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону«Про електронні документи та електронний документообіг»).

Порядок укладення електронного договорувизначений статтею 11 Закону України «Про електрону комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 11Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За ч. 3 ст. 11 цього законуелектронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 цього закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 цього закону).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Крім того, ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що Договір було укладено сторонами в електронній формі. Отже, враховуючи наведеневище, договір, укладений в електронній формі, вважається таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Також, згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію`електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, а також, змісту Договору № 2467277 від 31.05.2020 про надання фінансового кредиту, в останньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.

Позивачка при укладенні Договору діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, сторони визначили характер Договору, який вони уклали,позивачка погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Авентус Україна» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором про що зазначено в розділі 10 Договору «Реквізити та підписи сторін» - «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М800662, 31.05.2020 21:35:10/ ОСОБА_1 /.При цьому, позивачкабула ознайомлена з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. Після підписання Договору позивачка ніяких застережень або зауважень, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами Договору під час його підписання, не надала, в матеріалах справи відсутні докази щодо цього.

Крім того, згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору вимогам законодавства та що його умови є несправедливими, так як, доводи позивачки про ненадання повної інформації перед укладенням Договору, чим введено її в оману, йнечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно її думкою і спростовуються самим змістом Договору та наявними у матеріалах справи доказами.

У п. 9.8 Договору, підписаного позивачкою, зазначено, що споживач підтверджує, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-Сайті, а також, він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Доводи позивачки про те, що умови оспорюваного Договору є несправедливими, оскільки, сума компенсації за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів становить більше 50 %, судомне приймається до уваги, оскільки, позивачка була ознайомлена з Договором, умовами та Правилами кредитування, зокрема, з процентними ставками за користування коштами кредиту, визначеними у п. 1.5. Договору, розмір яких залежить від фактичного виконання умов Договору. Поряд з цим, як вбачається з інформації за укладеним Договором, яка міститься в матеріалах справи, позивачкою, на підставі п. 4.1. Договору, з 01.07.2020 продовжувався строк користування кредитом на строк, вказаний в п. 1.4. Договору, до 22.09.2020, отже, відповідно до п. 1.5.2. Договору, нарахування відповідачем процентів здійснювалося за стандартною ставкою у розмірі 1, 9 % в день.

Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов Договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачкою не наведено.

При цьому, позивачка не було позбавлена можливості, у разі незгоди з умовами Договору, скористатися своїм правом, визначеним ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно протягом 14 календарних днів відмовитисьвід укладення такого договору.

Більш того, у відзиві на повну заяву представник відповідача зазначає, що позивачка є клієнтом товариства з 18.02.2020 та до даного Договору уклала ще один кредитний договір, за якими виконала свої зобов`язання належним чином та в повному обсязі. А отже, позивачка була знайома з порядком укладення та з усіма умовами Договору.

За таких обставин, доводи позовної заяви в частині неналежного надання позивачці інформації, що вплинуло на формування свідомого вибору є необґрунтованими та не свідчать про порушення відповідачем вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні Договору.

Крім того, положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, в роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України у п.п. 7, 8 Постанови № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Однак, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Звертаючись до суду із позовною заявоюпро визнання недійсним Договору, зокрема, з підставза ст. ст. 215, 230 ЦК України, позивачкоюна підтвердження викладених у позовній заяві обставин і посилань на наведені правові норми, не надано належних та допустимих доказів порушень законодавства щодо чинності правочину зі сторони відповідача під час укладення Договору, наявності умислу в діях відповідача на введення її в оману щодо істотних обставин, що мали значення при укладенні Договору і сам факт обману. При цьому, судом не встановлено обставин щодо вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на примушення позивачки до укладення Договору, створення умов щодо психологічного дискомфорту, підбурювання на проведення дій, які спонукали позивачку укласти Договір на невигідних умовах, як і не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення протиправних дій з боку відповідача, що призвели до укладення оспорюваного Договору.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, доводи позивачки спростовуються наявними матеріалами справи та наданими суду доказами, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», а тому, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання Договору недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 527, 530, 610, 611, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про визнання недійсним договору позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: