"08" грудня 2021 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
секретаря Бурячек О.В.,
учасники справи:
представник позивача адвокат Новіков В.О.,
відповідач - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів,
ОСОБА_1 , звертаючись до суду, з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , просив розірвати Договір купівлі-продажу №3/17 від 13 серпня 2020 року, укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 23 000 гривень, сплачених у якості завдатку за зобов`язаннями, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу №3/17 від 13 серпня 2020 року.
24 вересня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Згідно з частин 1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Під час розгляду справи, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог.
Суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України)
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Новіков В.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили ухвалити рішення на підставі доказів, які долучено до матеріалів справи, додатково пояснили, що 13 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу № 3/17, в порядку та на умова, визначених цим договором, виконавець зобов`язується передати у власність замовнику, а замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти й оплатити товар (кухня). Загальна ціна договору складає 32 500,00 гривень і включає в себе вартість товару (кухня), та його монтаж, завдаток у розмірі 23 000,00 гривень сплачується замовником в момент підписання договору, а остаточний розрахунок у розмірі 9 500,00 гривень сплачується замовником в момент передачі товару на умові складання та підписання Акту прийому-передачі. Відповідно до взятих згідно договору зобов`язань, відповідач мав виготовити, доставить та змонтувати кухню в квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, одразу після підписання договору 13 серпня 2020 року позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 23 000,00 гривень, таким чином позивачем були виконанні умови договору, щодо попередньої оплати робіт із виготовлення кухні. Однак, з 13 серпня 2020 року по кінець вересня 2021 року відповідач не виготовив кухню та не поставив товар за місцем призначення, тим самим відповідач грубо порушив права позивача, визначення п. 3 договору щодо виготовлення та передачі товару. 15 липня 2021 року на адресу відповідача, позивачем було відправлено рекомендованою кореспонденцією вимогу про виконання договору, однак дана вимога лишилася без належного реагування з боку відповідача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, процесуальними правами подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористався.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані позивачами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.
Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Відповідно до статтей 11, 509 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)
Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.
Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства.
Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців.
Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України).
Положеннями ст. 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Частиною 2 ст. 873 Цивільного кодексу України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Судом встановлено, що 13 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу №3/17, відповідно до умов виконавець зобов`язаний передати замовнику вказаний нижче товар, а замовник прийняти та оплатити товар згідно умов даного договору.
Відповідно до п. 1.1. Договору, в порядку на умова, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується передати у власність замовника, а замовник в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти й сплатити товар (кухня)
Згідно до п. 1.3, 1.4 Договору, на підставі бланка-замовлення замовника, що є додатком №1 до цього договору, виконавець розробляє технічну документацію на виготовлення в кількості 1 шт. Виготовлення за бланк-замовлення проводиться виробником. Після виготовлення виробник комплектує пристроями і фурнітурою обраними замовником за зразками, товар в обумовлені строки, передається виконавцем у власність замовнику в місце, визначене замовником. Пристрої та фурнітура обираються замовником за зразками, наданими виконавцем. Щодо досягнення згоди про товар, пристрою та фурнітурою (щодо їхньої кількості, кольору, асортименту, форми, габаритів, фасону, розміру та інших властивостей) сторони підписують бланк-замовлення обраного замовником товару.
Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.2.1, 2.2.2. Договору, загальна ціна Договору складає 32 500 гривень і включає в себе вартість товару, та його монтаж. Сторони домовилися, що замовник сплачує вартість договору, що зазначена у п. 2.1 цього Договору, наступним чином: завдаток у розмірі 23 000,00 гривень, сплачується замовником в момент підписання даного договору готівкою або ж на рахунок виконавця. Завдаток витрачається виконавцем на здійснення дій, щодо виконання договору, в тому числі, але не виключно, на розроблення технічної документації на товар. Остаточний розрахунок у розмірі 9 500,00 гривень, сплачується замовником в момент передачі права власності вище вказаного товару на умові складання та підписання Акту прийому-передачі товару.
Відповідно до п. 3.8, 3.9 Договору, виконавець зобов`язаний виготовити у термін - робочих днів товар у разі замовлення елементів стандартних розмірі, та 30 робочих днів у разі замовлення елементів з нестандартними розмірами. По виготовленню товару здійснити його поставку і монтаж у строк узгоджений з замовником.
Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі Договору купівлі-продажу №3/17 від 13 серпня 2020 року, предметом договірних зобов`язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, доставка та змотування кухні в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до 13 вересня 2020 року
Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Судом з`ясовано та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу № 3/17 про виготовлення кухні від 13 серпня 2020 року, здійснивши оплату в загальному розмірі 23 000,00 грн., що відповідає умовам договору.
Однак, відповідач, в порушення умов укладеного договору, після отримання грошових коштів, свої зобов`язання щодо виконання обсягу робіт, визначених договорами, не виконав.
15 липня 2021 року ОСОБА_1 на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , направив повідомлення про отримання товару та доплату залишкової суми, та/або повернення коштів завдатку в розмірі 23 000,00 гривень, однак дане повідомлення відповідачем не було отримано,конверт разом з повідомленням повернувся із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». (а.с.7-9)
В ході розгляду справи встановлено, що меблі (кухню) за договором поставлені не були, та грошові кошти позивачу, в зв`язку з невиконанням умов договору, відповідачем повернуті не були.
З матеріалів справи не вбачається, та відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне або часткове виконання умов договору.
Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів того, що позивач ухилявся від отримання товару або вчиняв дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині поставки та монтажу товару (кухні).
Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про розірвання Договору купівлі-продажу № 3/17 про виготовлення кухні від 13 серпня 2020 року, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині термінів виготовлення, поставки, встановлення товару (кухні), та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань.
Виходячи з наведеного, суд вбачає передбачені ст. ст. 611, 651 Цивільного кодексу України підстави для розірвання Договору купівлі-продажу № 3/17 про виготовлення товару (кухні) від 13 серпня 2020 року та стягнення з відповідача сплаченої позивачем за договором передоплати на загальну суму 23 000,00 гривень.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, підлягає до задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 816,00 грн. - за вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру про розірвання договору та стягнення коштів.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 3, 11, 509, 526, 549, 561, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 651, 655, 837, 849, 865, 873Цивільного кодексу України, статтями 4, 5, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265, 274-279, 280, 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, - задовольнити.
Розірвати Договір купівлі-продажу № 3/17 від 13 серпня 2020 року, укладений Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнути з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 23 000 гривень, сплачених у якості завдатку за зобов`язанням, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу № 3/17 від 13 серпня 2020 року.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 816 гривень 00 копійок.
Сторони цивільного процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.