Ухвала

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 456/1292/16-ц

провадження № 61-17977ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», яка підписана представником Шияном Миколою Володимировичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків та вартості за безпідставно набуте майно та позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь завдані збитки у сумі 226 609,24 грн.

18 липня 2016 року АТ «Львівгаз» подало до суду позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив стягнути солідарно з відповідачів вартість за безпідставно набуте майно у сумі 2 548 562,52 грн.

06 жовтня 2016 року АТ «Львівгаз» подало заяву про уточнення позовних вимог, у якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставно набуте майно в сумі 2 548 562,52 грн.

У серпні 2016 ОСОБА_1 подав до суду позов до АТ «Львівгаз», у якому просив визнати неправомірними дії посадових осіб АТ «Львівгаз» щодо складання Актів про порушення № 16нас-19/01 та 16-21/02 від 03 лютого 2016 року та визнання недійсними цих актів.

19 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив визнати неправомірними дії посадових осіб АТ «Львівгаз» щодо складання акту № 16нас-19 від 03 лютого 2016 року та визнання недійсними цього акту.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 року позови АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» завдані збитки у сумі 226 609,24 грн, вартість за безпідставно набуте майно в сумі 2 548 562,52 грн, а всього 2 775 171,76 грн.

Відмовлено у позові ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій посадових осіб та визнання недійсними цих актів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року рішення Стрийського міскрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» вартість за безпідставно набуте майно в сумі 2 548 562,52 грн. скасовано. Провадження у справі за позовом АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення вартості за безпідставно набуте майно в сумі 2 548 562,52 грн закрито. Роз`яснено АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» право на звернення до суду з цією вимогою в порядку господарського судочинства.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року рішення Стрийського міскрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 року з урахуванням постанови Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» завданих збитків у сумі 226 609,24 грн та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання неправомірними дій посадових осіб АТ «Львівгаз» щодо складання Актів №№ 16нас-19/01, 16-21/02, 16нас-19 від 03 лютого 2016 року та визнання недійсними цих актів, залишено без змін.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» засобами поштового зв`язку 01 листопада 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Шияном М. В., на постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року касаційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» залишено без руху, підстави для поновлення строку визнано неповажними. Запропоновано надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні докази, які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку. Зокрема, заявник зазначав, що строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року закінчилося 11 березня 2021 року. Причиною не оскарження постанови апеляційного суду у строки передбачені статтею 390 ЦПК України слугувало те, що під час розгляду цієї справи відповідачами відчужено (укладено договори дарування) нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення з метою відновлення порушених прав позивача. За таких обставин скасування Верховним Судом постанови Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі №456/1292/16-ц та залишення в силі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 року не гарантувало позивачу ефективного відновлення порушеного права позивача. Можливість ефективного відновлення порушення прав АТ «ОГС «Львівгаз» виникло лише після ухвалення Верховним Судом постанови у справі №456/604/17 від 29 вересня 2021 року, якою вирішено касаційну скаргу на користь АТ «ОГС «Львівгаз».

На виконання ухвали Верховного Суду 18 листопада 2021 року касаційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» надіслало заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року. Заява повторно обґрунтована тим, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» звернулось до суду з касаційною скаргою лише після того, як Верховний Суд виніс постанову у справі № 456/604/17 від 29 вересня 2021 року, якою було скасовано договори дарування належного відповідачам майна недійсними, з підстав, що такі були укладені з метою вивести нерухоме майно з їх власності під час існування майнового спору за їх участю як боржників, задля уникнення виконання відповідного грошового зобов`язання на підставі рішення суду. У постанові Верховний Суд зазначив, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб. З огляду на ці обставини, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, просити суд підтримати позивача, як добросовісну сторону процесу, та надати можливість ефективно відновити своє порушене право шляхом перегляду оскаржуваної постанови Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в касаційному порядку.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена 09 лютого 2021 року. Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року. Заявник зазначав, що строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року закінчився 11 березня 2021 року. Касаційна скарга АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» здана до поштового відділення 01 листопада 2021 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому конверті. Тобто з пропуском, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 11 березня 2021 року.

Зазначені АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження судом не можуть бути визнані поважними, оскільки надані докази не підтверджують поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» і не є такими, які об`єктивно унеможливлювали подання касаційної скарги у визначений законом строк.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.

Оскільки, зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», яка підписана представником Шияном Миколою Володимировичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків та вартості за безпідставно набуте майно, а також за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання протиправними дій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук