Справа № 466/7229/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1446/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.,

суддів - Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кулеби Володимира Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

05 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_5 , в якому просив суд ухвалити рішення, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 30800,00 грн. відшкодування завданої майнової шкоди та 60000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ОСОБА_2 02.11.2015 року приблизно о 10.00 год., керуючи автомобілем «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по проїзній частині вул. Шевченка, поруч будинку № 200 у напрямку виїзду за межі м. Львові, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: Р. 1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.3 б, 2.3.д; Р. 12 п. 12.3, Р. 13 п. 13.1, які виразились в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, в залежності від швидкості руху та стану керованого ним транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції, під час виявлення перешкоди в русі не зменшив швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху її об`їзду, що призвело до зіткнення з автомобілем «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, який в свою чергу, від отриманого інерційного руху, здійснив зіткнення з автомобілем «VW LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухався попереду нього. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень, а водій автомобіля «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої променевої кістки, який утворився від контакту лівого передпліччя з тупим предметом, міг утворитись 02.11.2015 від удару до частин салону автомобіля під час ДТП, який згідно висновку судово-медичної експертизи 359/2015 від 03.11.2015 відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, діями ОСОБА_2 було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та було пошкоджено автомобіль «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Власником автомобіля «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 . Станом на день ДТП, згідно полісу № АІ/7047180, страхувальником цивільної відповідльності щодо автомобіля «Fiat» реєстраційний номер НОМЕР_1 був ОСОБА_3 . Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПРАТ «СК «УНІКА».

Будь - якого страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 чи ОСОБА_5 здійснено не було, хоча як ПрАТ «СК «Уніка» було належним чином повідомлено про подію ДТП (в т.ч. - і самим ОСОБА_1 ) і представником ПрАТ «СК «Уніка» було оглянуто автомобіль «Toyota 4 Runner».

Внаслідок згаданої вище ДТП, ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди на загальну суму 30800,00 грн., а також - моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням його здоров`я. Враховуючи перенесений біль та моральні страждання, пов`язані із отриманою травмою, беручи до уваги тривалий розлад здоров`я і те, що ушкодження руки значним чином обмежило позивача у щоденних побутових справах та у роботі за фахом (позивач є лікарем), ОСОБА_1 станом на дату подачі позовної заяви оцінював завдану моральну шкоду в 30 000,00 грн.

Крім того з моменту подачі позовної заяви пройшло більше 2 років, впродовж яких ОСОБА_1 піддавався фізичним стражданням, оскільки систематично відчував біль в руці, адже внаслідок ДТП отримав ушкодження, а саме закритий перелом нижньої третини лівої променевої кістки. Крім цього, довготривалий судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України завдав моральних страждань ОСОБА_1 , оскільки із кожним засіданням він змушений пережити подію ДТП, згадуючи її обставини, свої моральні переживання та фізичні страждання, які погіршували його самопочуття та впливали на звичайний образ життя та виконання функціональних обов`язків лікаря анестезіолога Комунальної міської дитячої клінічної лікарні. Додаткових моральних страждань завдало йому і категоричне небажання ОСОБА_2 визнати вину та відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди слід відмовити - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Кулеба Володимир Миколайович.

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і не обґрунтованим, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи.

Покликається на те, що ДТП мало місце 02.11.2015 року, а 05.09.2018 року позивач звернувся безпосередньо до суду із заявою про відшкодування шкоди, відтак скористався своїм правом на пред`явлення вимог про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою.

Також звертає увагу на те, що для відновлення автомобіля пошкодженого внаслідок ДТП, було витрачено кошти на загальну суму 30 800 грн. і у підтвердження своїх позовних вимог про суму заподіяної матеріальної шкоди позивачем надані товарні чеки та акт виконаних робіт. Доказів, які б вказували на інший розмір відновлювального ремонту вказаного автомобіля, представником страховика в судовому засіданні надано не було. На час розгляду справив суді відновлювальний ремонт автомобіля вже було проведено. Заперечуючи проти розміру понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, страховик на спростування наданих позивачем документів щодо понесених ним витрат не надав будь - яких доказів, не спростував, що зазначена в указаних документах інформація не відповідає дійсності, чи обумовлений позивачем розмір майнової шкоди є завищеним, що є його процесуальним обов`язком.

Крім того, вважає, що позивач обґрунтував завдану йому моральну шкоду виходячи з того, що внаслідок ДТП йому будо завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з закритим переломом нижньої третини лівої променевої кістки та у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна.

Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо відшкодування шкоди, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження його звернення до страховика щодо виплати страхового відшкодування в межах строків передбачених п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також належних та допустимих на підтвердження вартості понесених збитків. Також позивачем не доведено розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди в сумі 60000,00 грн., а також не надано доказів, які б це підтверджували.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_2 , 02.11.2015 року приблизно о 10.00 год., керуючи автомобілем марки «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по проїзній частині вул. Шевченка, поруч будинку № 200 у напрямку виїзду за межі м. Львові, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013, а саме: Р. 1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.3.б, 2.3.д; P. 12 п. 12.3, P. 13 п. 13.1, які виразились в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, в залежності від швидкості руху та стану керованого ним транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції, під час виявлення перешкоди в русі не зменшив швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху її об`їзду, що призвело до зіткнення з автомобілем «Toyota 4 -Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, який в свою чергу, від отриманого інерційного руху, здійснив зіткнення з автомобілем «VW LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухався попереду нього. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень, а водій автомобіля «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої променевої кістки, який утворився від контакту лівого передпліччя з тупим предметом, міг утворитись 02.11.2015 року від удару до частин салону автомобіля під час ДТП, який згідно висновку судово-медичної експертизи 359/2015 від 03.11.2015 року відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 08.11.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.03.2020 року, вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 08.11.2018 року залишено без змін. Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 08.11.2018 року набрав законної сили.

Власником автомобіля «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , що підтверджується листом Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ від 24.07.2018 року № 31 /455аз.

Станом на день ДТП, згідно полісу № АІ/7047180, страхувальником цивільної відповідальності щодо автомобіля «Fiat» реєстраційний номер НОМЕР_1 був ОСОБА_3 . Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПРАТ «СК «УНІКА».

Будь - якого страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 чи ОСОБА_5 здійснено не було, хоча як ПрАТ «СК «Уніка» було належним чином повідомлено про подію ДТП (в т.ч. - і самим ОСОБА_1 ) і представником ПрАТ «СК «Уніка» було оглянуто автомобіль «Тоуоtа 4 Runnег».

У відзиві на апеляційну скаргу ПРАТ «СК «УНІКА» вказує, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля з урахуванням фізичного зносу могла б становити 15 456 грн., в підтвердження чого до відзиву долучено розрахунок вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина ОСОБА_2 . Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та витрат понесених на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

ПрАТ «СК «УНІКА» вказує, що страхова виплата, яка складається з вартості відновлювального ремонту пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля з урахуванням фізичного зносу могла б становити 15 456 грн.

Згідно товарних чеків від 01.12.2015 року та 04.12.2015 року на суму 3 520,00 грн. та 18 400,00 грн. відповідно, акту виконаних робіт №08-Т від 16.12.2015 на суму 8880 грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota 4 -Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 30 800 грн., які були оплачені ОСОБА_1 .

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує розмір відновлювального ремонту розрахованого ПрАТ «СК «УНІКА», то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та розрахованим ПрАТ «СК «УНІКА» розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах

від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Різниця між розрахованою страховиком сумою відновлювального ремонту та реальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і розміром відновлювального ремонту розрахованого страховиком.

З огляду на те, що ПрАТ «СК «УНІКА» визначила вартість відновлювального ремонту пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля з урахуванням фізичного зносу в розмірі 15 456 грн., то така сума підлягає стягненню з ПРАТ «СК «УНІКА».

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 апеляційний суд приймає за основу надані позивачем товарні чеки від 01.12.2015 року та 04.12.2015 року на суму 3 520,00 грн. та 18 400,00 грн. відповідно, акт виконаних робіт №08-Т від 16.12.2015 року на суму 8880 грн., а також ремонтну калькуляцію ПрАТ «СК «УНІКА» на суму 15 456 грн., а відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту і сумою, що підлягає стягненню з ПрАТ «СК «УНІКА» та становить 15 344 грн.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід вказати наступне.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 3 ст. 22 ЦК України, відповідно до якої, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду І інстанції про відмову позивачу у задоволенні вимог про стягнення матеріальної компенсації внаслідок завданої моральної шкоди з тих мотивів, що позивачем не доведено розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди в сумі 60000,00 грн., а також не наданням доказів, які б це підтверджували.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Як зазначалось вище, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

На думку колегії суддів, апелянт обґрунтовував завдану йому моральну шкоду виходячи з того, що внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з закритим перелом нижньої третини лівої променевої кістки та у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, позивачем було перенесено значний фізичний біль та страждання, пережито емоційно-психологічний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, страху, переживання за стан свого здоров`я та подальшу можливість виконувати свої функціональні обов`язки лікаря анестезіолога Комунальної міської дитячої клінічної лікарні, тривалим часом лікування та реабілітації, яка тривала весь цей час, адже більше 5 років апелянт піддавався фізичним стражданням, оскільки систематично відчував біль в руці, внаслідок отриманого від ДТП ушкодження.

Отримані апелянтом внаслідок ДТП тілесні ушкодження середньої тяжкості, призвели до тривалого перебування на лікуванні, що вимагало від нього докладати додаткові зусилля для відновлення стану свого здоров`я та нести матеріальні затрати на придбання ліків.

Зокрема, душевних страждань позивачу завдало не тільки перенесення ним сильного фізичного болю, внаслідок завданої травми та тривалого лікування, але й те, що протягом більш ніж 2 місяців позивач, у зв`язку із лікуванням був позбавлений можливості ходити на роботу та вести звичний спосіб життя. Тривале перебування позивача на лікуванні підтверджується зокрема листками непрацездатності, які неодноразово продовжувались, та копії яких наявні в матеріалах справи.

Додаткових моральних страждань завдали і категоричне небажання відповідача- ОСОБА_2 визнати вину та відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, тривалий розгляд кримінального провадження, оскільки із кожним засіданням апелянт був змушений пережити подію ДТП, згадуючи її обставини, свої моральні переживання та фізичні страждання, які погіршували його самопочуття та впливали на звичайний образ життя та виконання функціональних обов`язків лікаря анестезіолога Комунальної міської дитячої клінічної лікарні.

Відтак, ОСОБА_1 змушений був здійснити ремонт автомобіля «Тоуоtа 4 Runnег» реєстраційний номер НОМЕР_2 за власні кошти, що погіршило матеріальне становище його, та його сім`ї, оскільки станом на даний час він не отримав жодного відшкодування матеріальних збитків завданих ДТП.

Моральних страждання та порушення звичного способу та ритму життя завдано і довготривалим ремонтом автомобіля «Тоуоtа 4 Runnег», оскільки до моменту проведення ремонту ОСОБА_1 був позбавлений можливості використовувати даний автомобіль.

Відтак, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд врахував зазначені вище обставини, а також ступінь вини ОСОБА_2 , яка виразилась в халатності та необережності, а дії не відповідали вимогам ПДР і ці невідповідності перебували у причинному зв`язку з фактом ДТП. Таким чином, приймаючи до уваги тяжкість наслідків ДТП, якою ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, глибину його душевних страждань у зв`язку з цим, а також у зв`язку з фізичним та душевним болем внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та достатнім визначити загальний розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди, яку належить стягнути із ОСОБА_2 , в розмірі 30 000 грн.

Водночас, відповідно до статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «УНІКА» слід стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу в розмірі 23 200 грн., в підтвердження чого надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 20.07.2020 та акти виконаних робіт №1 від 07.10.2020 на суму 5000 грн., №2 від 03.12.2020 на суму 3000 грн., №3 від 24.12.2020 на суму 3400 грн., №4 від 01.03.2021 на суму 3000 грн. та №5 від 13.04.2021 на суму 8800 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на відповідача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 23 200 грн. під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом, тому їх слід стягнути із ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «УНІКА».

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кулеби Володимира Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2021 року, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 15 344 (п`ятнадцять тисяч триста сорок чотири) гривень 00 копійок.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 15 456 грн., (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу 11 600 гривень (одинадцять тисяч шістсот)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу 11 600 гривень (одинадцять тисяч шістсот)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.12.2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.