Ухвала

Іменем України

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 185/1900/20

провадження № 61-19034ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2020 року відкрито провадження у справі № 185/1900/20 у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2020 року зупинено провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду про зупинення провадження у справі, ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду з клопотанням про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі відмовлено, оскільки станом на 14 вересня 2021 року рішення суду у справі № 185/5260/20 не набрало законної сили; інших підстав для поновлення провадження у справі заявником не зазначено.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі, ОСОБА_1 повторно звернулась до місцевого суду з клопотанням про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі відмовлено, оскільки станом на 21 вересня 2021 року рішення суду у справі № 185/5260/20 не набрало законної сили; інших підстав для поновлення провадження у справі заявником не зазначено.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року повернуто заявниці з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Оскільки ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі не оскаржується окремо від рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

21 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заявниці запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

У грудні 2021 року від ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору.

Отже, недоліки касаційної скарги усунуто.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаних норм процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягає ухвала суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку.

Проте заявниця оскаржила у касаційному порядку ухвалу місцевого суду, яка не була предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року повернуто заявниці з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року.

Щодо оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Статтею 353 ЦПК України передбачено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 ЦПК України, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

За змістом частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскарженні в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі (пункт 14).

Ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі не оскаржується окремо від рішення суду.

Згідно пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Оскільки ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі не оскаржується окремо від рішення суду, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до власного тлумачення норми процесуального права (статті 353 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 1 частини другої та частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний