Номер провадження 2/754/3174/21
Справа №754/1821/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 52 003,00 грн., 9 446,00 грн. витрат, пов`язаних з залученням спеціаліста, 2 800,00 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 травня 2019 року близько 02 год. 00 хв., позивач керував належним йому транспортним засобом «Jeep Grand Cherokee», н.з. НОМЕР_1 , рухався по прибудинковій території будинку АДРЕСА_2, разом з ним в транспортному засобі був ОСОБА_3 , і близько 02 год. 04 хв. під час наближення до виїзду з двору будинку назустріч виїхав патрульний автомобіль, в салоні якого знаходились особи у формі, які заблокували його подальший рух. Вказані особи, не вказуючи на підстави зупинки та обмеження в русі автомобіля, безпідставно почали вимагати у позивача надати документи, що посвідчують його особу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Дану вимогу, хоча вона і була незаконною, позивач виконав, надав водійське посвідчення, реєстраційні документи на автомобіль. Після перевірки його документів і предметів, жодних підозр, в тому числі щодо перебування у стані наркотичного сп`яніння, чи зауважень у працівників поліції до нього не виникло. Після відмови його пасажира ОСОБА_3 пред`явити документи, вийти із автомобіля і прослідувати до управління поліції для встановлення його особи, працівники поліції почали вимагати від нього надати дозвіл провести обшук керованого ним транспортного засобу. Вважаючи такі дії працівників поліції незаконними, Позивач зателефонував на гарячу лінію МВС України, і повідомив про незаконні дії працівників поліції та порушення своїх прав, після чого за викликом екіпажу патрульної поліції, який зупинив Позивача, приїхав другий екіпаж патрульної поліції, та приблизно через годину після зупинки транспортного засобу Позивача, о 03 год. 12 хв., одним з працівників поліції йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, при цьому під час такої пропозиції працівником поліції не повідомлено підстав для проведення такого огляду, і огляд на стан якого саме виду сп`яніння він пропонує йому пройти. Не дивлячись на це, позивач погодився на проходження огляду у медичному закладі, після чого працівники поліції, ще декілька разів пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погоджувався. Натомість працівники поліції, з мотивів особистої неприязні до позивача, а також помсти за намагання відстояти свої законні права внаслідок протиправної зупинки, не вчинили жодних дій направлених на забезпечення проходження ним огляду на стан сп`яніння як у медичному закладі, так і на місці за допомогою спеціального приладу «Драгер», та після чергової незаконної спроби провести обшук транспортного засобу позивача «Jeep Grand Cherokee», н.з. НОМЕР_2 , працівники поліції повідомили, що складуть відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, і близько 05 год. ранку поїхали з місця події. Алкогольних напоїв, наркотичних чи лікарських засобів, що знижують увагу позивач не вживав, та в подальшому самостійно поїхав KMHЛ «Соціотерапія», де і отримав висновок про відсутність стану алкогольного сп`яніння, який в подальшому надав до Голосіївського районного суду міста Києва під час розгляду справи відносно нього. Позивач зазначає, що всі дії поліцейських є протиправними, що підтверджено і доведено також і постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2019, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначає, що під час вищеописаних дій, він зазнав значних моральних страждань, адже усвідомлюючи вкрай негативні наслідки в подальшому для себе як водія та підприємця, він був вимушений наймати адвокатів та оплачувати їх послуги, самостійно (всупереч вимогам ст. 63 Конституції України), проводити нічний час із 02 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. у вкрай неприязному спілкуванні із працівниками УПП у м. Києві, а не в колі своєї родини, більш того - збирати всі можливі докази власної невинуватості та протягом двох місяців доводити в суді разом з професійними захисниками безпідставність звинувачень на свою адресу у керуванні автомобілем в стані наркотичного сп`яніння (хоча позивач наркотичні засоби не вживав взагалі ніколи в житті). До того ж, більше ніж повних два місяці, позивач перебував в стані глибокого дистресу, у вимушеному очікуванні судового рішення, до якого були подані працівниками поліції явно неправдиві докази, та лише завдяки неупередженості судового органу та професійній правничій допомозі, позивач не був позбавлений права керування транспортним засобом за адміністративне правопорушення, якого не вчиняв взагалі.

Крім того, позивач вказує, що 14.05.2019, тобто в день описаних вище подій, постановою Інспектора роти 1 батальйону 3 УПП у м. Києві Підгорного В.О. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1149421 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності і за ч. 1 ст. 126 КУпАП (порушення п. 2.1 ПДР) та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн.

Однак рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 17.01.2020, позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1149421 від 14.05.2019, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, визнано дії Інспектора роти 1 батальйону 3 УПП у м. Києві Підгорного В.О. по складанню постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не автоматичному режимі неправомірними, провадження в даній адміністративній справі закрите.

Позивач зазначає, що після винесення, разом із складенням протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 169993, постанови серії ЕАВ № 1149421, він також зазнав значних моральних страждань, оскільки вказаного правопорушення не вчиняв, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, більш того - у час, вказаний в постанові за адресою її складання, не перебував взагалі, із інспектором Підгорним В.О. не знайомий взагалі, та вказана в постанові адреса позивача абсолютно не відповідає дійсній, при цьому - сама постанова не містила будь-яких доказів чи інформації про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Позивач також зауважує, що усвідомлюючи незаконність накладення штрафу за адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв, був вимушений доказувати свою невинуватість в Деснянському районному суді міста Києва, винаймати адвокатів, і більше шести місяців позивач змушено перебував в статусі правопорушника, тобто особи, яку уповноважений Державою посадовець, порушивши презумпцію невинуватості, вже визнав винною у адміністративному правопорушенні. Усвідомлення позивачем несправедливості «покарання без вини» посилювалось негативними відчуттями від «перебування під судом», що з незалежних від позивача причин, тривало кілька місяців, виснажувало очікуванням невідомого судового рішення і завдало йому значної моральної шкоди.

У позові зазначається, що незаконними діями посадових осіб Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (Відповідач-2) позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок двічі неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: зниження ділової репутації, приниження позивача в очах близьких, рідних, знайомих через обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки позитивна соціальна оцінка позивача в очах оточуючих знизилась, адже вона ґрунтувалась на відповідності діянь позивача загальноприйнятим уявленням про добро і зло, приймаючи до уваги час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та доведеності своєї невинуватості, з урахуванням конкретних обставин адміністративної справи, тривалості судових проваджень, позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 52003,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 17.03.2021.

Підготовче засідання 17.03.2021 відкладено на 28.04.2021 за клопотанням представника відповідача-2.

Також 17.03.2021 представником позивача подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій він зазначає, що документально підтверджуються витрати в розмірі 2 500,00 грн., які він просить суд стягнути з відповідачів солідарно.

30.03.2021 представником відповідача-2 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що після винесення постанови позивач звернувся до суду для відновлення своїх прав, оскільки вважав, що його права були порушенні. Деснянським районним судом міста Києва у справі № 754/7847/19 від 17 грудня 2019 року визнано дії Інспектора стосовно складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності неправомірними. В мотивувальній частині суд посилається на те, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП, до суду не надано. Згідно з рішенням суду, позивач відновив свої порушені права. Відповідно до рішення, суд визнав дії Інспектора протиправними стосовно складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим жодних незаконних дій відносно самого позивача не вчинялося та судом не встановлено, тому доводи позивача, що відносно нього вчинялися незаконні дії є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, адже притягнення до відповідальності - це комплекс дій спрямований на встановлення, збирання доказів, розгляд справи та її результат - винесення постанови про накладення стягнення. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Крім того, у відзиві вказано, що позивач не подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Таким чином, позивачем не надано достатнього обсягу належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про обсяг наданої йому правової допомоги. Оскільки ДПП не являє собою орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, органом прокуратури чи суду, тому, на думку відповідача-2, за подання даної позовної заяви необхідно сплачувати судовий збір на загальних підставах.

07.06.2021 на електронну пошту суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, мотивуючи тим, що всупереч твердженням відповідача-2, позивач довів належними та допустимими доказами факт спричинення шкоди, вину заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями та негативними наслідками. У випадку даного звернення ОСОБА_1 із позовною заявою з підстав, описаних в мотивувальній частині останньої, вбачаються не окремі, певні недоліки у процесуальній діяльності посадових осіб, а конкретні грубі порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, які призвели двічі до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Таким чином, ОСОБА_1 із 14.05.2019 і до 15.07.2019, як і було зазначено в позовній заяві, перебував в статусі правопорушника, змушений був збирати всі докази власної невинуватості та протягом двох місяців доводити в суді разом з професійними захисниками безпідставність звинувачень на свою адресу у керуванні автомобілем в стані наркотичного сп`яніння.

Також викладена вище відповідь на відзив подана представником позивача 09.06.2021 через канцелярію суду.

У підготовче засідання 09.06.2021 представники позивача та відповідача-2 з`явились. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25 серпня 2021 року.

25.08.2021 розгляд справи відкладено на 06.10.2021 у зв`язку з неявкою сторін та за клопотанням представника позивача.

Судове засідання 06.10.2021 відкладено на 29.10.2021 у зв`язку з неявкою представників відповідачів.

29.10.2021 розгляд справи не відбувся з об`єктивних причин. Розгляд справи призначено на 10.12.2021.

У судове засідання 10.12.2021 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачі до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка, яка міститься в матеріалах справи.

З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи та не повідомили суду причини своєї неявки.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

14.05.2019 о 03 год. 50 хв. поліцейським роти 1 батальйону 3 полку1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПІ рядовим поліції Казаковим І.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 169993, яким встановлено, що 14 травня 2019 року о 03 год. 30 хв. ОСОБА_1 , на пр. Науки, 43 у м. Києві керував транспортним засобом «Jeep Grand Cherokee», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, такими як: розширені зіниці очей, виражене тремтіння пальців рук, бліде обличчя. Також у протоколі зазначено, що після встановлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога у присутності двох свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 752/10247/19, яка набрала законної сили 26.07.2019, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення.

У постанові Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 752/10247/19, з досліджених у судовому засіданні відеозаписів з бодікамер поліцейських, які долучено матеріалів справи, та на яких ОСОБА_1 себе впізнав, встановлено, що о 03 год. 12 хв. 14.05.2019 працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому працівник поліції не повідомив ОСОБА_1 на підставі яких ознак, у нього виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи під впливом лікарських засобів. Також працівником поліції не роз`яснено ОСОБА_1 , яким чином даний огляд буде проводитися. У подальшому о 03 год. 15 хв., о 03 год. 25 хв., 03 год. 45 хв. працівниками пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, о 03 год. 45 хв. ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. Після згоди ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння о 03 год. 46 хв., о 03 год. 49 хв., о 04 год. 13 хв., на вказані пропозиції о 03 год. 46 хв., о 03 год. 50 хв., о 03 год. 56 хв., о 04 год. 13 хв. ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. Таким чином, на дослідженому відеозаписі не зафіксовано факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а, навпаки, встановлено, що він погоджувався його пройти. Долучене до матеріалів справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у КМНКЛ «Соціотерапія» за адресою: м. Київ, пр. Визволителів, 16, ОСОБА_1 не вручене, факт відмови ОСОБА_1 від отримання направлення працівниками поліції не зафіксований. Після отримання згоди ОСОБА_1 на проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі і складення направлення на проходження огляду у медичному закладі, працівниками поліції в порушення п. 9 Інструкції №1452/735 не забезпечено доставку ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення огляду. Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що водійське посвідчення у ОСОБА_1 не вилучалось, що свідчить про те, що після виникнення підозри у працівників поліції щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, в порушення положень ч. 1 ст. 266 КУпАП, він не був відсторонений від керування транспортним засобом. Всі зазначені судом обставини, вказують на те, що обставини подій, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення і поясненнях свідків, долучених до матеріалів справи, щодо встановленого факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння суперечать подіям, зафіксованим на відеозаписах з бодікамер поліцейських, які досліджені у судовому засіданні.

У постанові Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 752/10247/19 зазначено, що враховуючи вищезазначені численні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за ознаками порушення вимог пункту 2.5 ПДР, в частині відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП стало підставою для закриття провадження у справі.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 14.05.2019 відносно позивача відповідачем було винесено постанову серії ЕАВ №1149421 щодо визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП із визначенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. Інспектором встановлено, що 14.05.2019 в м. Києві по пр. Науки, 19, водій не мав при собі, або не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з (страхового сертифіката «Зелена картка»), чим порушив п. 2.1. ПДР, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі № 754/7847/19, яке набрало законної сили 17.01.2020, позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, Інспектора, лейтенанта поліції роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Підгорного Владислава Олеговича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕАВ №1149421 від 14.05.2019, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КпАП України, а також визнано дії Інспектора, лейтенанта поліції роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Підгорного Владислава Олеговича зі складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі - неправомірними. Провадження в адміністративній справі закрито. Вказане рішення мотивовано тим, що при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

На підставі пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР в особи право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). При цьому, не спростовується те, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не відступила від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодування дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Як встановлено вище, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 752/10247/19, яка набрала законної сили 26.07.2019, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі № 754/7847/19, яке набрало законної сили 17.01.2020, позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КпАП України, а також визнано дії інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Підгорного Владислава Олеговича зі складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі неправомірними. Провадження в адміністративній справі закрито з посиланням на приписи п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення за судовими рішеннями (постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 752/10247/19 та рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі № 754/7847/19) відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративних правопорушень свідчить про незаконні дії посадових осіб відповідача-2. При цьому, такими незаконними діями ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

На підтвердження розміру моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями працівників патрульної поліції внаслідок складання протоколу правопорушення серії БД №169993 від 14.05.2019, а також внаслідок складання постанови про адміністративне серії EAB 1149421 від 14.05.2019, позивачем надані висновки соціально-психологічного дослідження моральної шкоди.

Так, відповідно до висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого № 12-08-20 від 18 серпня 2020 року, виконаного ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», позивачеві завдана моральна шкода через незаконне накладення штрафу за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, через незаконне перебування в стані правопорушника протягом 6 місяців 3 днів, в соціальному оточенні потерпілих від подібних правопорушень, розумною та справедливою сприймається практика правозастосування подібних правовідносин, при якій Вищі суди допускали стягнення моральної шкоди в розмірі до 7 мінімальних заробітних плат за рахунок бюджетних асигнувань ДПП НПУ у випадку скасування судом незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху; моральна шкода ОСОБА_1 як громадсько-етична категорія громадянського суспільства, колегіально оцінюється в розмірі 6 мінімальних заробітних плат, що еквівалентно сумі 28 338,00 грн.

Крім того, відповідно до висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого № 12/-08-20 від 19 серпня 2020 року, виконаного ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», позивачеві завдана моральна шкода внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУПАП (керування автомобілем з явними ознаками наркотичного сп`яніння) на підставі протоколу серії БД № 169993, складеного 14.05.2019 року о 03 годині 50 хвилин рядовим поліції Казаковим І.М. та пов`язаних з цим негативних наслідків; в соціальному оточенні потерпілих від подібних правопорушень, розумною та справедливою сприймається практика правозастосування подібних правовідносин, при якій Вищі суди допускали стягнення моральної шкоди в розмірі до 7 мінімальних заробітних плат за рахунок бюджетних асигнувань ДПП НПУ; моральна шкода ОСОБА_1 як громадсько-етична категорія громадянського суспільства, колегіально оцінюється в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, що еквівалентно сумі 23 615,00 грн.

Таким чином, загальна сума завданої позивачу моральної шкоди становить 52 003,00 грн.

Доводи Департаменту патрульної поліції, викладені у відзиві на позовну заяву, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать правовій позиції, що міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

У аналогічній справі № 638/509/19, постанова від 03.03.2021, Верховний Суд дійшов висновку, що резолютивна частина судового рішення підлягає зміні в частині зазначення про стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи, що позивача двічі неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, зважаючи на строки тривалості провадження в справах про адміністративне правопорушення, дотримуючись вимог розумності та справедливості, з огляду на принцип диспозитивності, обмежуючись розміром позовних вимог, суд вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 52 003,00 грн.

Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, норма закону передбачає звільнення позивача від сплати судового збору у даній справі.

Щодо судових витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу , а також витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

У матеріалах справи міститься рахунок-фактура №12/08 від 12.08.2020 та №12-1/08 від 12.08.2020 «оплата психологічного дослідження при діагностуванні моральної шкоди потерпілого: ОСОБА_1 », а також копії квитанції від 12.08.2020 №0.0..1 на суму 4 723,00 грн. з призначенням платежу «оплата роботи експерта» та квитанції від 12.08.2020 №0.0..1 на суму 4 723,00 грн. з призначенням платежу «оплата роботи експерта».

Зі змісту висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №12-08-20 від 18 серпня 2020 року та висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого № 12/-08-20 від 19 серпня 2020 року встановлено, що дослідження проведено спеціалістами з питань предмету даного позову, відтак понесені витрати на залучення спеціалістів, пов`язані з розглядом справи.

Суд дійшов висновку, що витрати на залучення спеціалістів підтверджені позивачем та підлягають задоволенню у розмірі 9 446,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач надав через канцелярію суду (в засвідчених належним чином копіях) договір про надання правничої допомоги №ГОО-21/09/2020 від 21.09.2020, додаткову угоду № 1 до даного договору від 29.01.2021, акт виконаних робіт № 1 від 01.02.2021, а також оригінал квитанції № 31379522 від 17.03.2021 на суму 2 500,00 грн. про оплату гонорару адвокатові (оплату витрат на професійну правничу допомогу).

Таким чином, матеріалами справи підтверджуються витрати позивача на професійну правову допомогу на суму 2500,00 грн.

Суд вважає, що вказана сума витрат на правову допомогу є співмірною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 52003,00 грн. (п`ятдесят дві тисячі три гривні 00 коп.), а також судові витрати, пов`язані із залученням спеціалістів у розмірі 9446,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 00 коп.) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби, , адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Відповідач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3.

Повний текст рішення складено 30.12.2021.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК