Провадження № 4-с/643/137/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 р. м.Харків

Московський районний суд м.Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Курінній Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Саніна Арсенія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження, зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Санін А.О. звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження, зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

В обґрунтування скарги зазначив, що 29.09.2021 р. Московським районним судом м. Харкова винесено рішення про відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у батька ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , і повернути дитину матері ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

10.11.2021 р. державним виконавцем Московського ВДВС у м. Харкові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67366012.

Скаржник вважає, що постанова винесена з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі того, що місцем проживання дитини є АДРЕСА_3 , а не адреса його місця реєстрації, і тому відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання, у зв`язку із тим, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення скарги.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, на підставі того, що скаржником та його представником не надано суду а ні рішення суду, а ні постанову Московського ВДВС про відкриття виконавчого провадження, та також інших будь-яких доказів, які б підтверджували доводи викладені у скарзі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Санін А.О. заявив клопотання про витребування у державного виконавця матеріалів виконавчого провадження.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника так як доказів того, що заявник або його представник не могли самостійно ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження і надати необхідні докази за скаргою суду не надано.

Суд звертає увагу, що скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільно процесуального Кодексу України, розглядаються в порядку, визначеному статтями 447-453 цього Кодексу Розділу VII. Зазначеними нормами встановлені скорочені строки розгляду скарги та можливість її розгляду без участі стягувача, боржника, державного виконавця за наявності відомостей про їх належне повідомлення. Розгляд клопотань сторін та витребування доказів зазначеними нормами закону не визначений, але за аналогією, яка може бути застосована відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, слід керуватися нормами ст.ст. 81-84 ЦПК України, з яких слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім витребування доказів у випадках передбачених ЦПК України. Клопотання про витребування доказів учасник справи може подати суду у разі неможливості самостійно надати докази і таке клопотання повинно подаватися разом із скаргою.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447, 451 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя - Я.М.Горбунова