Справа № 419/2163/21
Провадження № 2/419/400/2021
13 грудня 2021 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,
при секретарі - Московченко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її дід ОСОБА_3 та баба ОСОБА_4 отримали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та були приписані за даною адресою 01.12.1972 року. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її мати ОСОБА_5 , народила заявника, ІНФОРМАЦІЯ_3 та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті її виховувала рідна сестра матері ОСОБА_6 , яка була її опікуном та проживала окремо із своєю сім`єю. Вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою був зареєстрований ОСОБА_7 , рідний брат її матері, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , вона, її дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Квартира є не приватизованою. ОСОБА_2 не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, також позбавляє можливості оформлення договорів на постачання електрики, газу та водовідведення та можливості оформлення в подальшому субсидії.
На підставі вищенаведеного, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.
Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 27.09.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 26.11.2021 р. підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, заперечень проти винесення заочного рішення не надала (а.с. 55).
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не надала, у судове засідання не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча була належним чином сповіщена про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с.51).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири, розташованої за адресою: : АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 53) та поквартирною карткою (а.с. 10-11). Квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності.
Раніше зазначена квартира була передана ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які є дідом та бабою позивача та які померли.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно з положеннями ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною 2 ст. 65 ЖК України передбачено, що особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно з ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.03.1985, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Згідно копії поквартирної картки судом також встановлено, що в квартирі розташованої за адресою: : АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно серія НОМЕР_1 (а.с. 8), та є матір`ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.6), ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 9), ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 на теперішній час зареєстрована у квартирі, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї, виданої 07.12.2021 року № 1840 КП «Жилбудсервіс», про те з 15.10.2018 року в ній не мешкає, що підтверджується актом про не проживання від 02.08.2021 року (а.с. 12) та актом про не проживання від 07.12.2021 року (а.с.54).
Позивач ОСОБА_1 на теперішній час є наймачем квартири та здійснює її утримання та оплату комунальних послуг, що підтверджується копіями квитанцій на оплату комунальних послуг (а.с. 16-40).
Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У частині третій статті 71 ЖК УРСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Згідно зі статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статті 71 та 72 ЖК УРСР встановлюють загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, визначають судовий порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки.
Разом із тим вказані статті не передбачають обмеження кола осіб, наділених правом на звернення до суду з відповідним позовом. Отже, наймач, або член сім`ї наймача, не може бути обмежений у праві звернення до суду за захистом своїх прав, свобод чи законних інтересів, зокрема із позовом про визнання інших членів сім`ї наймача такими, що втратили право користування житлом з підстав передбачених статтями 71, 72 ЖК УРСР.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ст. ст. 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців, в зв`язку з чим позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Керуючись ст.ст.12,13,76,81,89,259,264,265,268 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий: О. М. Іванова