Справа № 466/1769/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/136/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:30
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Симця В.І.;

позивача ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 - представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), та апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника Державного підприємства «СЕТАМ», на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 20 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до (як зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення) «Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (на даний час Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)», Державного підприємства «СЕТАМ» та Приватного підприємства «УТГ» про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу та акту з реалізації арештованого нерухомого майна.

Визнано недійсними результати прилюдних торгів, які відбувалися 16 грудня 2015 року.

Визнано недійсним протокол №134536 проведення прилюдних торгів від 16 грудня 2015 року.

Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів, виданий 16.12.2015 року, затверджений 15.01.2016 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 159-162).

Вищезгадане рішення оскаржили представники Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та Державного підприємства «СЕТАМ».

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 173-180, 187-192).

Матеріалами справи стверджується, що станом ще на жовтень 2019 року Приватне підприємство «УТГ» вже було перейменовано на Приватне підприємство «Спецавтогідробуд» (том 2, а.с. 1-7).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на підтримання доводів апеляційних скарг та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в порядку, що передбачений частиною 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48);

- позовна заява повинна містити (зокрема) повне найменування (для юридичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) (частина 3 статті 175);

- у резолютивній частині рішення зазначаються (зокрема) повне найменування (для юридичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (пункт 4 частина 5 статті 265).

Матеріалами справи стверджується, що позивачем позов було подано до «Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області», Державного підприємства «СЕТАМ» та Приватного підприємства «УТГ».

При цьому позовна заява не містить ідентифікаційного коду в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України такої юридичної особи, як відповідач «Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області» (а.с. 2-4).

Як зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення, позов подано (зокрема) до «Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (на даний час Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)».

В той же час, матеріали справи не містять даних та доказів стосовно того, коли саме та в який спосіб юридична особа «Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області» стала юридичною особою з найменуванням «Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)».

В ході апеляційного розгляду справи представник апелянта, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ствердила, що таких юридичних осіб, як «Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області» та «Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)», не існувало та не існує: дане твердження підтверджується інформацією, яка є наявною в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

У резолютивній частині оскаржуваного рішення також не зазначено ідентифікаційного коду відповідача-юридичної особи з найменуванням «Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)».

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, ОСОБА_1 позов подано до неіснуючого, як юридична особа, відповідача з найменуванням «Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області», а судом задоволено позов до неіснуючого, як юридична особа, відповідача з найменуванням «Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)».

ЦПК України також встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Як стверджується матеріалами справи в цілому, предметом позовних вимог в даній справі є визнання недійсними проведених 16 грудня 2015 року в порядку примусового виконання судового рішення (про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 172 949, 81 доларів США) прилюдних торгів з реалізації об`єкта нерухомості на АДРЕСА_1 , який за результатами цих торгів був куплений Приватним підприємством «УТГ» і основна сума коштів за цей об`єкт була зарахованою в рахунок погашення боргових зобов`язань позивача перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Прилюдні торги за своєю правовою природою є правочином купівлі-продажу на який поширюються всі правила та наслідки визнання такого правочину недійсним.

Визнання правочину недійсним з підстав, що передбачені статтями 203 та 215 ЦК України (посиланням на які обгрунтовувались, як позові вимоги, так і висновки суду про задоволення цих позовних вимог), передбачає застосування до спірних правовідносин і положень статті 216 ЦК України, згідно з якими у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (двостороння реституція).

В той же час, за наслідками визнання прилюдних торгів недійсними питання двосторонньої реституції судом не вирішувалося.

Як вже зазначалося, основна сума коштів за реалізований на торгах об`єкт нерухомості була зарахованою в рахунок погашення боргових зобов`язань позивача перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», однак згаданий банк (як стягувач у виконавчому провадженні в ході якого і проводились прилюдні торги) до участі у справі не притягувався.

Крім цього, як стверджується матеріалами кримінального провадження №0000031, порушеного за заявою ОСОБА_1 (матеріали якого долучено до матеріалів цивільної справи), куплений на торгах 16 грудня 2015 року об`єкт нерухомості на АДРЕСА_1 Приватним підприємством «УТГ» по Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення 12 травня 2016 року був проданим покупцю ОСОБА_4 .

Відтак, на час звернення до суду з даним позовом (12.03.2018 року) власником спірного об`єкту нерухомості Приватне підприємство «УТГ» вже не було, однак наступні власники цього об`єкту (зокрема і згадана покупець ОСОБА_4 ) до участі у даній справі не притягувались, хоча безспірним є те, що дана справа стосується їхніх прав та інтересів.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а відтак до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника Державного підприємства «СЕТАМ», задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовної заяви про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу та акту з реалізації арештованого нерухомого майна.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.