ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9929/21 Справа № 192/556/21 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В,

при секретарі - Соломці М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року про повернення заяви про забезпечення позову заявникові, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявникові на підставі ст. 153 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що подана заява не містить номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, зокрема ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС», що відповідно до положень ст. 151 ЦПК України, є підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам процесуального права та перешкоджає відновленню її законних прав та доступу до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заяву подану без додержання вимог статті 151 ЦПК України, що є підставою для повернення заяви про забезпечення позову заявникові.

Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.

Статтею 151 ЦПК України визначені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (частина 10 статті 153 ЦПК України).

Враховуючи наведене правило процесуального закону, суд має право, однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти учасників справи.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичними, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви (заяви) або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Повернення заяви про забезпечення позову могло б призвести до надмірного формалізму, чим суд фактично позбавив би заявника права на доступ до правосуддя.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Отже, суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та передчасно дійшов висновку про наявність підстав для повернення цієї заяви, оскільки надання номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, здійснюється за наявності, тому надання такої інформації не є обов`язком, а бажанням заявника.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню в частині розгляду заяви про забезпечення позову, що відповідно до положенні статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова