ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9353/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.

з секретарем судового засідання Проценко Я.Б.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказала, що крім неї в квартирі зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_3 - колишній чоловік, ОСОБА_4 - повнолітній син. Відповідачі в квартирі понад один рік не проживають, перешкод їм у користуванні квартирою ніхто не чинить, факт їх реєстрації порушує права позивача, змушує нести зайві витрати на утримання житла та комунальні платежі. Відповідачі не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають. Окрім цього, відповідачі самостійно добровільно змінили своє фактичне місце проживання та не проживають за місцем реєстрації понад рік. В зв`язку з чим позивач просить визнати осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 28.10.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судове засідання з`явилась позивач та її представник, які підтримали позов в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за зареєстрованим місцем проживання, із клопотаннями та заявами до суду не звертались, відзив не подавали.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю позивача на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.1999 /а.с.11/ та договору дарування від 04.08.2018 /а.с.12/.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (довідка № 279011958), право власності згідно вказаного договору дарування на вказане житло було зареєстровано у відповідному реєстрі у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1999 року із позивачем та є батьком відповідача ОСОБА_4 . Рішенням від 14.03.2016р. Дарницького районного суду міста Києва вказаний шлюб було розірвано /а.с.15/.

Факт наявності родинних відносин у позивача, відповідача ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження від 24.10.2009 року. Позивач є матір`ю відповідача ОСОБА_4 /а.с.16/.

Відповідно до акту про не проживання особи у житловому приміщенні від 18.09.2020р. та акту про не проживання особи у житловому приміщенні від 21.09.2021р., відповідачі понад 1 рік не проживають за місцем своєї реєстрації /а.с.18,19/.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні особа ОСОБА_5 також вказала на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2016 року, не зазнавали перешкод у користуванні квартирою, та не цікавляться житлом за місцем реєстрації.

Відповідачі були зареєстровані в квартирі, як члени сім`ї власника, а тому на підставі ст. 405 ЦК України такі особи мають право проживати у помешканні, та втрачають це право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає саме власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Отже, суду доведено, що відповідачі більше року не мешкають в квартирі, фактично звільнили дане житло, за комунальні послуги не сплачують, в даному приміщенні відсутні їх особисті речі, перешкод у користуванні квартирою їм позивач не чинила.

За таких обставин реєстрація відповідачів в квартирі, власником якої є позивач, перешкоджає їй в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм житлом, а тому наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Враховуючи зазначене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 280 - 283, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 321, 383, 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір 908 грн.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко