Справа № 128/1423/21
Провадження № 22-ц/801/2638/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року, ухвалене суддею Карпінською Ю.Ф., повний текст якого складено того ж дня,

в справі №128/1423/2021

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалось на те, що 23.01.2009 з метою отримання банківських послуг останній підписав анкету- заяву б/н, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок

Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, 3.3 договору, якими визначено, що відповідач при укладенні цього договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 12.05.2021 виникла заборгованість у розмірі 11 358 грн, яка відповідно до розрахунків банку складається із: 9186,06 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2 171,94 грн заборгованості за простроченими відсотками, а тому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

26 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року винесеним з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, проте суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, а тому помилково відмовив у задоволенні позову.

Стверджує, що підписуючи заяву про отримання кредиту та довідку про умови кредитування ОСОБА_1 погодився на обумовленні умови кредитування, зокрема щодо, базової процентної ставки 2,5 % на місяць (30% річних), що спростовує висновки суду першої інстанції про непогодження між сторонами відсотків, а відтак протиправне зарахування сплачених відповідачем грошових сум на їх погашення.

На думку апелянта суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «сума фактично отриманих кредитних коштів» із «сума заявленого до стягнення тіла кредиту», оскільки сума заявленого до стягнення тіла кредиту вже враховує усі платежі, що вносились на часткове погашення заборгованості та відповідає суті поновлювальної кредитної лінії у вигляді кредитного ліміту. Помилковим також вважає висновок суду про те, що фактично витрачені боржником кредитні кошти були повністю повернуті банку у добровільному порядку.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від відповідача ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 22 грудня 2021 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23 січня 2009 року, б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 15 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.01.2009 укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 12 травня 2021 року за останнім рахується заборгованість у розмірі 11 358,00 грн, з яких: 9 186,06 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 171,94 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Позиція апеляційного суду

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

На думку суду першої інстанції відповідач повністю сплатив суму боргу, тобто виконав зобов`язання за кредитним договором від 23 січня 2009 року, оскільки сума сплачена боржником на погашення заборгованості, безпідставно зараховувалася банком на погашення відсотків.

Проте колегія суддів не погоджується із таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за процентами.

У постановах від 04 листопада 2020 року у справі N 534/1072/18-ц, від 07 квітня 2021 року у справі N 724/970/20 Верховний Суд дійшов таких висновків:

- у справі N 534/1072/18-ц Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Судом установлено, що у заяві від 18 червня 2008 року сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 3 проценти на місяць на суму залишку заборгованості

- у справі N 724/970/20 Верховний Суд не погодився з висновком суду, що надані банком, докази взагалі не містили умов, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), оскільки апеляційний суд у порушення вимог статей 89, 264-265, 382 ЦПК України не звернув уваги на те, що у довідці про умови кредитування від 27 вересня 2010 року, зазначено розмір процентної ставки - 3 проценти, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним), вказано розмір комісії на залишок заборгованості, а також розмір пені та штрафу за порушення умов договору. Підписавши заяву та довідку, які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів за користування кредитними коштами, АТ КБ «ПриватБанк» окрім анкети-заяви, надав довідку про умови кредитування, довідку про видачу кредитної картки, виписку про рух коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 , де зазначено кредитний ліміт, номер кредитної картки та процентна ставка, за якою здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами, та підтверджується часткове повернення позичальником кредитних коштів (а.с. 48-51).

Крім того, на а.с. 21-47 наявна виписка по рахунку, що підтверджує користування ОСОБА_1 кредитними коштами, часткове погашення ним кредиту і процентів за користування ним.

Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують використання позичальником кредитної картки «Універсальна» та погодження ним умов кредитування, з визначеним розміром відсотків 2.5 процентів на місяць. ОСОБА_1 не заперечував отримання ним кредитної картки «Універсальна» та погодження умов кредитування згідно з паспортом споживчого кредиту, не спростовував відповідними доказами наявність заборгованості як по тілу кредиту, так і по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами.

Відкидаючи доводи позивача щодо розмірів заборгованості, суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки, підписана 21 січня 2009 року ОСОБА_1 містять відомості про розмір бажаного кредитного ліміту, розмір базової процентної ставки 2,5 % на місяць (30% на рік), строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості, вид кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільговий період».

Зазначаючи, що надані позивачем (банком) докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), суд першої інстанції у порушення вимог статей 89, 264-265, 382 ЦПК України не звернув уваги на те, що у анкеті - заяві та довідці про умови кредитування від 23 січня 2009 року, зазначені процентна ставка та розмір щомісячних платежів, а у довідці, окрім того, вказано строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним).

Відповідно до статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

На виконання вказаної норми банк правомірно зараховував кошти, що вносились боржником на погашення заборгованості.

Крім того, з виписки руху коштів за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 отримував та використовував кредитні кошти, далі неодноразово порушував умови договору, бо не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій.

Оскільки суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, і внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та погоджених сторонами умов кредитування, дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі заборгованості за тілом кредиту та зі сплати відсотків за користування кредитом, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, а отже наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9186,06 грн та 2171,94 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судових витрат Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 270 грн, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн, всього: 5 675 грн.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 січня 2009 року у розмірі 11 358 грн, яка складається із: 9 186,06 грн заборгованості за тілом кредиту; 2171,94 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати витрати по сплаті судового збору в сумі 5 675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий:І. М. Стадник
Судді: Ю.Б. Войтко І.В. Міхасішин