_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/913/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Маломуж А.І.,

за участю секретаря судового засідання Месропянцевої О.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (м. Одеса. вул. Базарна, 17) про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2021року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим, квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить визнати квартиру спільною сумісною власністю та здійснити поділ квартири шляхом визнання за нею права власності на 1/2 її частину.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2020року провадження у вказаній справі відкрито.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Представник третьої особи - Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з`явився, надав пояснення відповідно до яких, просив у задоволені позову відмовити посилаючись на те, що 14 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 далі - І Позичальник) укладено кредитний договір № 2096-н далі -Договір). Згідно умов п.1.1. договору Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього і Договору грошові кошти в сумі 1 262 500,00 (один мільйон двісті шістдесят дві тисячі п`ятсот) І гривень, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути і і Кредит в сумі 1 262 500,00 (один мільйон двісті шістдесят дві тисячі п`ятсот) гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом, в розмірі 16,5 (шістнадцять цілих п`ять десятих) | % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

В якості забезпечення виконання вказаного договору 14 листопада 2007 року між Банком та ТОВ «Хризоліт Україна» укладено договір поруки. Також в якості забезпечення виконання вказаного договору 14 листопада 2007 року між І Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1. Крім того, 15 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 і укладено договір іпотеки, посвідчений Поведьонковою 1.1., приватним нотаріусом Одеського І міського нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 3280. Також 15 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, посвідчений Зезик В.А., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим № 26935. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2011 задоволено позовну заяву Банка та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ТОВ «Хризоліт Україна» на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 2096-н у розмірі 1 921 936,03 (один мільйон дев`ятсот двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять шість) гривень. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили 11.11.2011 року, а 01.09.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчі листи. Станом на теперішній час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2011 всупереч ст, 18 ЦПК України не виконане, а позичальник та поручителі в свою чергу намагаються уникнути відповідальності за взяті на себе зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.01.1987 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого сільською радою Саратського райвиконкому, актовий запис № 4

В період шлюбу, а саме 12.01.1996 року відповідачем, у власність придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наданим суду витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від. 06.11.2020 року.

Відповідно до ст.12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом ук передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно роз`яснень п.п.23,24постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, засовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя ( постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15).

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

За правилом, встановленим ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи та наданих пояснень представника третьої особи вбачається, що 14 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 далі - І Позичальник) укладено кредитний договір № 2096-н далі -Договір). Згідно умов п.1.1. договору Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього і Договору грошові кошти в сумі 1 262 500,00 (один мільйон двісті шістдесят дві тисячі п`ятсот) І гривень, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути і і Кредит в сумі 1 262 500,00 (один мільйон двісті шістдесят дві тисячі п`ятсот) гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом, в розмірі 16,5 (шістнадцять цілих п`ять десятих) | % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

В якості забезпечення виконання вказаного договору 14 листопада 2007 року між Банком та ТОВ «Хризоліт Україна» укладено договір поруки. Також в якості забезпечення виконання вказаного договору 14 листопада 2007 року між І Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1. Крім того, 15 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 і укладено договір іпотеки, посвідчений Поведьонковою 1.1., приватним нотаріусом Одеського І міського нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 3280. Також 15 листопада 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, посвідчений Зезик В.А., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим № 26935.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2011 задоволено позовну заяву Банка та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ТОВ «Хризоліт Україна» на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 2096-н у розмірі 1 921 936,03 (один мільйон дев`ятсот двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять шість) гривень. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили 11.11.2011 року, а 01.09.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчі листи.

Станом на теперішній час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2011 всупереч ст, 18 ЦПК України не виконане.

Відповідно до п. 24 даної Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Приймаючи до уваги роз`яснення Постанови Пленуму, суд вважає, що при вирішенні спору про поділ майна подружжя зобов`язання, що виникли в інтересах сім`ї між подружжям не розподіляються, а враховуються.

Як вбачається з позову позивач просить суд, яка обтяжена договором поруки, яка була укладена між відповідачем та банком без згоди позивачки.

Оцінюючи матеріали справи на відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що договір поруки, якщо він укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, може створювати лише обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї та не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, третьою особою не надано доказів того, що правочин був вчинений в інтересах сім`ї, оскільки після його укладення майнове становище у відповідача не змінилося, тобто у відповідача та позивача не з`явилося майно, не виникли додаткові права та блага.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з рівності часток подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину квартири.

З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статей 141 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4241,10 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 7, 12, 13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280- 283, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (м. Одеса. вул. Базарна, 17) про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири в АДРЕСА_2 , загальною площею 34,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину: квартири в АДРЕСА_2 , загальною площею 34.5 кв.м.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.09.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.