Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Ахтієвій Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки по праву спадкування за заповітом та визначення її в натурі,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки по праву спадкування за заповітом та визначення її в натурі.

Позивач в позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_2 . Після його смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 3,940 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка належала йому відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 037346 від 04 жовтня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 5821.

За життя він залишив заповіт від 18 жовтня 2002 року, посвідчений секретарем Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області , зареєстрований в реєстрі за № 137, в якому вказав позивача як спадкоємця Ѕ частини вищевказаної земельної ділянки. Спадкоємцем іншої земельної ділянки був її дядько ОСОБА_3 . 21 серпня 2003 року він отримав в Магдалинівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки (спадкова справа № 314/2003р.). ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Позивач звернулася до Магдалинівської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, але їй відмовили, посилаючись на те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини.

Позивач вважає себе такою, що прийняла спадщину, оскільки, вступила в управління та володіння спадковим майном.

Позивач вважає, що має право спадкувати Ѕ частину земельної ділянки свого діда по праву спадкування за заповітом, оскільки, є його спадкоємицею за заповітом та фактично прийняла спадщину.

Крім того, у позивача виникла необхідність у виділенні Ѕ частини земельної ділянки в натурі, так як її дядько ОСОБА_3 , який є власником іншої Ѕ частини земельної ділянки, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадщину після його смерті ніхто не прийняв.

Тому позивач вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки по праву спадкування за заповітом та виділити Ѕ частину земельної ділянки в натурі.

Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надано заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Личківської сільської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі.

Дослідивши докази, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

В заповіті від 18 жовтня 2002 року, посвідченому секретарем виконкому Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та внесеного в реєстр за №137, ОСОБА_2 вказав позивача, як спадкоємця Ѕ частини земельної ділянки (а. с. 15).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 46 (а. с. 16).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №037346 від 04 жовтня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за МД № 5821, земельна ділянка площею 3,940 га, яка розташована на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області належала ОСОБА_2 (а. с. 9).

Згідно ст. 534 ЦК УРСР, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщини якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності.

Відповідно плану розподілу земельної ділянки, наданого Магдалинівським районним виробничим відділом ДРФ ДП «Центр ДЗК» можливо виділити в натурі Ѕ частину земельної ділянки в розмірі 1,9700 га (а. с. 18).

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем по заповіту, який залишив померлий ОСОБА_2 , має право на спадкування, фактично прийняла спадщину. Виходячи з наведеного суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , по праву спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

-1/2 частину земельної ділянки площею 3,940 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 037346 від 04 жовтня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 5821.

Виділити в натурі Ѕ частину земельної ділянки в розмірі 1,9700 га, згідно плану розподілу земельної ділянки, наданого Магдалинівським районним виробничим відділом ДРФ ДП «Центр ДЗК».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук