ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 року

м. Чернівці

справа № 723/182/20

провадження №22-ц/822/450/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області Усової Валентини Петрівни

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3

зустрічний позивач ОСОБА_3

зустрічний відповідач ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сторожинецька міська рада, Служба у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року, головуючий у першій інстанції Дячук О.О.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у січні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів.

Посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 07 червня 2008 року актовим записом №6.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с.Берегомет Вижницького району Чернівецької області та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця с.Берегомет Вижницького району Чернівецької області.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2019року і до досягнення повноліття.

З 27 грудня 2019 року старший син ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні.

ОСОБА_3 в добровільному порядку не бажає відмовитися від стягнення аліментів на сина ОСОБА_4 .

Просив змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів та заборгованості по ним на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року з 01 січня 2020 року.

ОСОБА_1 у травні 2020 року збільшив позовні вимоги, просив визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини повернуто позивачеві.

ОСОБА_3 у лютому 2020 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сторожинецької міської ради Чернівецької області про визначення місця проживання дітей.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований виконавчим комітетом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 07 червня 2008 року актовим записом №6, розірваний рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 ркоу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с.Берегомет Вижницького району Чернівецької області та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця с.Берегомет Вижницького району Чернівецької області.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2019року і до досягнення повноліття.

Розпорядженням Вижницької районної державної адміністрації №165 від 24 вересня 2019року ОСОБА_1 встановлено порядок побачень для особистого спілкування з дітьми щотижня з п`ятниці 17 години по неділю до 14 години за місцем його проживання.

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 забрав дітей за місцем свого проживання та після закінчення новорічних свят відмовився їх повернути, заборонив спілкування.

Рішенням органу опіки та піклування Сторожинецької міської ради від 14 лютого 2020 року визнано недоцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 біля батька та залишено в силі розпорядження Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області від 20 вересня 2019 року щодо встановлення порядку побачень ОСОБА_1 з дітьми.

В даний час син ОСОБА_5 проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Зазначає, що визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідатиме їхнім інтересам, в силу їх віку малолітні діти в психоемоційному плані більш залежні саме від матері та потребують турботи і догляду саме жіночого (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд), які вона їм надавала та може надати в майбутньому.

Просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з мамою ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третя особа Сторожинецька міська рада, Служба у справах дітей Вижницької РДА про визначення місця проживання дітей задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зі стягнення в частці від заробітку (доходу) ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частки на стягнення у частці від заробітку (доходу) ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року по цивільній справі №713/1755/19.

Стягнення аліментів припинено з 01 січня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у частці від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , а саме по 1/4 частині її заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Додатковим рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2021 року заяву представника ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі №723/182/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сторожинецької міської ради Чернівецької області, Служби у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дітей, у резолютивній частині у дев`ятому абзаці зазначено аліменти стягувати починаючи з 13 січня 2020 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів, визначення місця проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів відмовити, визначити місце проживання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з мамою ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги розпорядження Вижницької районної державної адміністрації №165 від 24 вересня 2019 року, яким ОСОБА_1 встановлено порядок побачень для особистого спілкування з дітьми щотижня з п`ятниці 17 години по неділю до 14 години за місцем його проживання, рішення Сторожинецької міської ради від 10 березня 2020 року №80, яким визнано недоцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 .

Вважає, що суд першої інстанції мав критично поставитися до показів свідка ОСОБА_1 , протокол індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_4 є неналежним доказом.

Посилається на те, що ОСОБА_1 самоправно змінив місце проживання дитини, настроює дитину проти матері, забороняє матері спілкуватися з сином ОСОБА_4 .

Судом першої інстанції порушено інтереси дітей, розлучено рідних братів.

Визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з мамою відповідає їхнім інтересам, в силу свого віку малолітні діти в психоемоційному плані більш залежні саме від матері та потребують турботи і саме жіночого догляду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , вийшов за межі позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_3 рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року в частині визначення місця проживання ОСОБА_5 з мамою ОСОБА_3 не оскаржується.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1ст. 180, ч.3 ст.181, ч.2 ст.182, ч.1 ст.192, ч.1,2, 4 ст.273 СК України та дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_1 у спосіб зміни розміру аліментів, стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про зміну сімейного стану ОСОБА_1 , оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1 , виникнення суттєвих обставин, що змінюють перерозподіл прав та обов`язків батьків дитини між собою, припинення підстав для стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини на корись ОСОБА_3 , яка проживає окремо від дитини.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сторожинецької міської ради, Служби у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області про виначення місця проживання дитини частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України, ч.1, 4 ст. 19, ч.1 ст. 141, ч. 2 ст. 150, ст. 155, ч. 1, 3 ст. 157, ч.1 ст. 160, ч.1ст. 161 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ч.1 ст. 3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та вважав, що є підстави для визнання місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з матір`ю ОСОБА_3 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що на даний час син ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1 , який створив для нього всі належні умови для проживання і для навчання та розвитку, між дитиною і батьком встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, дитина більше прив`язана до батька, хоче проживати з батьком, проживання з батьком ОСОБА_1 повністю відповідає дійсним інтересам дитини, враховано особу батька ОСОБА_1 .

Водночас суд першої інстанції вказав, що спору щодо місця проживання сина ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 не має, враховано при цьому вік дитини ( 4 роки), проживання з матір`ю ОСОБА_3 повністю відповідає дійсним інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований виконавчим комітетом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 07 червня 2008 року актовим записом №6, розірваний рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 ркоу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с.Берегомет Вижницького району Чернівецької області та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця с.Берегомет Вижницького району Чернівецької області.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2019року і до досягнення повноліття.

Розпорядженням Вижницької районної державної адміністрації №165 від 24 вересня 2019року ОСОБА_1 встановлено порядок побачень для особистого спілкування з дітьми щотижня з п`ятниці 17 години по неділю до 14 години за місцем його проживання.

З 27 грудня 2019 року син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні.

Рішенням Сторожинецької міської ради від 10 березня 2020 року № 80 відмовлено у визначенні місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 в с. Нова Жадова Сторожинецького району.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 15 серпня 2019 року ОСОБА_3 проживає разом з дітьми у будинковолодінні батьків за адресою: АДРЕСА_1 , будинок знаходиться у доброму стані, складається з 5 кімнат, що обладнані всім необхідним для життя як дорослих так і дітей.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 09 січня 2020 року в будинковолодінні, де проживає ОСОБА_3 разом з дітьми є кімната, яка облаштована для належного проживання дітей, діти мають робочий куток, де готуються до уроків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки суди повинні, перш за все, брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, та виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (пункт 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88).

Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення місця проживання дитини обов`язковою є наявність письмового висновку органу опіки та піклування.

Всупереч наведеного судом першої інстанції розглянуто зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сторожинецької міської ради Чернівецької області про визначення місця проживання дітей за відсутності висновку органу опіки та піклування.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2021 року зобов`язано Сторожинецьку міську раду як орган опіки та піклування, службу у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області надати висновок щодо розв`язаггя спору.

Рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради Чернівецької області від 9 серпня 2021 року №172 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо роз`язання спору про виначення місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

За змістом висновку виконавчий комітет Сторожинецької міської ради як орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно висновку органу опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації від 4 серпня 2021 року №01.34-780 слід залишити малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 - з матір`ю ОСОБА_3 .

Висновком виконавчого комітету Сторожинецької міської ради як орган опіки та піклування враховано, що малолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком ОСОБА_1 в с.Дібрівка Чернівецького району Чернівецької області з грудня 2019 року, досяг віку, коли може висловлювати свою думку, бажає проживати разом з батьком, а також, що батьком створено належні умови для проживання, виховання дитини, дитина охоплена навчанням, відновлено навчання в Дібрівській гімназії з 20 січня 2020 року, перебуває на утриманні батька.

Також враховано, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з матір`ю ОСОБА_3 в смт.Берегомет Вижницького району Чернівецької області, дошкільний вік дитини, потребує більше материнського догляду та підтримки, охоплений дошкільною освітою, добросовісне виконання матір`ю батьківських обов`язків, створення належних умов для проживання та виховання дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками органу опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації та виконавчого комітету Сторожинецької міської ради, оскільки висновки є повними, з`ясовувалася думка малолітнього ОСОБА_4 , досліджувалося питання прихильності дитини до кожного із батьків, а також забезпечення кожним із батьків розвитку дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Судом першої інстанції заслуховувалась думка малолітнього ОСОБА_4 , який пояснив, що з 27 грудня 2019 року проживає з батьком, не хоче проживати з матір`ю, повідомляв матері, що його б`є дід, проте мама на його звернення не реагувала.

Суди встановили, що як мати ОСОБА_3 , так і батько ОСОБА_1 працюють, забезпечені житлом та нормальними житлово-побутовими умовами для утримання та виховання дітей, мають можливість забезпечити нормальний всебічний розвиток дітей. Доказів аморальної поведінки ні матері, ні батька суду не надано, обидва батьки виконують свої батьківські обов`язки. Висновком спеціалістів підтверджена більша прихильність малолітнього ОСОБА_4 до батька.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, ураховуючи встановлені сталі соціальні зв`язки, які склались у малолітнього ОСОБА_4 за місцем проживання та навчання, більшу прихильність до батька, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким із батьків дитина буде проживати.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (частина перша статті 18 СК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_3 у зустрічному позові просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з мамою ОСОБА_3 . За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у позові ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2020 року в частині, яка оскаржується, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного тексту рішення 14 вересня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак