Справа № 645/5180/19
Провадження № 2-з/645/125/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 р. Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Мартинової О.М.,

секретар судових засідань Кривченко Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться вищевказана справа.

Від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилається на те, що ОСОБА_4 всупереч рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 554 від 24.07.2019 року, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, примусово змінив місце проживання сина шляхом його викрадання. Таким чином, з 30.07.2019 року, тобто більше двох років, вона повністю обмежена у спілкуванні із дитиною, не має можливості приймати участь у його вихованні, бачити та чути свою дитину. ОСОБА_4 чинить перешкоди у спілкуванні з сином та відмовляється добровільно повернути дитину до теперішнього часу. ОСОБА_4 вивіз сина до м. Києва, змінивши фактичне місце проживання. Орендуючи різні квартири, заблокував позивача на всіх відомих їй актуальних номерах телефонів, відмовляється надати їй номер телефону сина та не спілкується з нею, в наслідок чого спілкування позивача з дитиною є неможливим. Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей (з перебуванням дитини з матір`ю без присутності батька) матері ОСОБА_6 з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця: з 10.00 год. кожної другої і четвертої п`ятниці місяця до 19.00 год. слідуючою за п`ятницею неділі за місцем реєстрації матері та дитини за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник ОСОБА_2 присутні в судовому засідання підтримали заяву та просила її задовільнити з підстав зазначених позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення зазначеної заяви та просив відмовити у її задоволені.

Суд вислухавши думку сторін, прийшов таких висновків.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Отже, мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей з дитиною протягом певного проміжку часу спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту дитини з матір`ю, спір по суті не вирішує. Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з матір`ю може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 25 серпня 2020 року в справі № 466/2317/20 (провадження № 61-11539ск20) та постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20).

Позивач вказує, що вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини по суті з урахуванням складності справи має тривалий характер, відсутність контакту з дитиною протягом тривалого судового процесу може не лише утруднити, а й унеможливити виконання судового рішення щодо визначення місця проживання дитини.

Зважаючи на наявність розбіжностей позицій батьків дитини щодо визначення її місця проживання, зустріч матері з дитиною у присутності батька не забезпечує якнайкращих інтересів дитини, що має бути предметом взаємного піклування батьків дитини та навпаки не дозволяє дитині будь-яких проявів особистої прихильності до матері, розуміння ролі кожного з батьків у її житті за умови окремого проживання.

Під час оцінки доводів заяви про забезпечення позову суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до статті51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей141,153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3статті 157 СК України).

Що стосується забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей з перебуванням дитини з матір`ю без присутності батька, то суд зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову в цій частині вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Зустрічі позивача з сином будуть підтримувати зв`язок з матір`ю та дозволять перебувати у звичних для дитини умовах у той же час не будуть порушувати права батька на спілкування з дитиною і перебування дитини з матір`ю не буде завдавати дитині страждань.

Порівнявши, при цьому, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (зобов`язання первісного позивача надавати можливість побачення матері і поза межами місця проживання батька і самої дитини відповідно) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрату емоційного зв`язку між матір`ю і дитиною внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких позивач звертається до суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач в спілкування без присутності батька поза межами його місця проживання, у зазначений час, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40.

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Як вбачається зі змісту висновку Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації щодо визначення проживання малолітньої дитини від 10.03.2021 року, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований до 2 класу приватної дистанційної школи ТОВ «Центр дистанційної освіти «Джерело» за дистанційною сімейною формою навчання відповідно до Наказу № 92-Е від 08.09.2020 року.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що дистанційна форма здобуття освіти це індивідуалізований процес здобуття освіти, який відбувається в основному за опосередкованої взаємодії віддалених один від одного учасників освітнього процесу у спеціалізованому середовищі, що функціонує на базі сучасних психолого-педагогічних та інформаційно-комунікаційних технологій (частина 4 стаття 9 Закону України Про освіту).

Сімейна (домашня) форма здобуття освіти це спосіб організації освітнього процесу дітей самостійно їхніми батьками для здобуття формальної (дошкільної, повної загальної середньої) та/або неформальної освіти. Відповідальність за здобуття освіти дітьми на рівні не нижче стандартів освіти несуть батьки. Оцінювання результатів навчання та присудження освітніх кваліфікацій здійснюються відповідно до законодавства (частина 7 стаття 9 Закону України Про освіту). Тобто в сімейній формі здобуття освіти саме батьки організовують освітній процес дитини та несуть відповідальність за здобуття дитиною освіти й рівень її знань.

При цьому, необхідно враховувати режим дня, який вважається правильним, якщо забезпечує достатньо часу для необхідних елементів життєдіяльності і протягом всього періоду неспання сприяє високій працездатності. Правильно організований режим дня створює бадьорий настрій, інтерес до навчальної і творчої діяльності, ігор, сприяє нормальному розвитку дитини.

Таким чином, враховуючи інтереси дитини та не порушуючи навчальний процес, суд вважає, за доцільно встановити час зустрічей матері з дитини з 15 год. 00 хв.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме: вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей (з перебуванням дитини з матір`ю без присутності батька) матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця: з 15.00 год. кожної другої і четвертої п`ятниці місяця до 19.00 год. слідуючої за п`ятницею неділі за місцем реєстрації матері та дитини за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 151-152, 208, 210 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей (з перебуванням дитини з матір`ю без присутності батька) матері ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця: з 15.00 год. кожної другої і четвертої п`ятниці місяця до 19.00 год. слідуючої за п`ятницею неділі за місцем реєстрації матері та дитини за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і виконується негайно, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали суду виготовлено 24.09.2021 року.

Головуючий суддя: