ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7710/18 Номер провадження 22-ц/814/2296/21Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

секретаря Гречка Є.В.,

за участі: адвоката Висота І.А., представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Висота Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 червня 2020 року у справі за позовом Головного управління ДФС у Полтавській області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ГУ ДФС у Полтавській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що перевіркою внутрішнього аудиту ДФС України за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2016 років встановлено проведення неправомірних витрат на оплату праці позаштатних працівників за рахунок коштів, що передбачені на виплату заробітної плати штатних працівників у сумі 1 054 014,59 грн. У період з 01 січня 2015 року по 24 жовтня 2016 року на посаді начальника відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера ГУ ДФС у Полтавській області перебувала ОСОБА_2 . Неправомірні витрати по оплаті послуг за трудовими договорами за вказаний період склали в сумі 864 283,76 грн.

На звернення позивача з пропозицією добровільно відшкодувати неправомірні виплати в сумі 864 283,76 грн. ОСОБА_2 погодилася сплатити 100 000 грн. до бюджету добровільно.

На даний час завдана відповідачем шкода в сумі 764 283,76 грн. позивачу не відшкодована.

У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Головного управління ДФС у Полтавській області матеріальну шкоду в сумі 764 283,76 грн. шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 червня 2020 року позов ГУ ДФС у Полтавській області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Головного управління ДФС у Полтавській області матеріальну шкоду в сумі 764 283, 76 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржується відповідачем, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, вважає, що правовідносини між сторонами, пов`язані із безпосереднім здійсненням особою своїх повноважень на посаді органу публічної служби, а тому спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Переглядаючи оскаржуване рішення та ознайомившись з матеріалами справи, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що перевіркою внутрішнього аудиту ДФС України за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2016 року виявлено проведення неправомірних витрат на оплату праці позаштатних працівників за рахунок коштів, що передбачені на виплату заробітної плати штатних працівників у сумі 1 054 014,59 грн. (доповідна записка №452/99/99-06-03-18 від 31.03.17).

У період з 01 січня 2015 року по 24 жовтня 2016 року на посаді начальника відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера ГУ ДФС у Полтавській області перебувала ОСОБА_2 .

Неправомірні витрати по оплаті послуг за трудовими договорами за вказаний період склали в сумі 864 283,76 грн., що підтверджується розрахунком.

ГУ ДФС у Полтавській області листом «Про відшкодування неправомірних виплат» №2203/Д/16-31-05-47 від 08.05.2018 року звернулось до ОСОБА_2 з пропозицією добровільно відшкодувати неправомірні виплати в сумі 864 283,76 грн.

11 червня 2018 року на адресу ГУ ДФС у Полтавській області надійшов лист (вх. №Д/509/інші від 11.06.2018) згідно якого ОСОБА_2 погодилася сплатити 100 000 грн. до бюджету добровільно та фактично визнала, що підписувала платіжні документи, наслідком яких було сформовано неправомірні витрати по оплаті послуг за трудовими договорами в період, коли вона перебувала на посаді начальника відділ) фінансування, бухгалтерського обліку та звітності -головного бухгалтера ГУ ДФС у Полтавській області.

На даний час завдана відповідачем шкода в сумі 764283,76 грн. позивачу не відшкодована.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом статті 19 ЦПК України (тут і надалі у редакції, чинній на час пред`явлення позову до суду) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункти 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах.

Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.

Публічну службу в найширшому розумінні можуть здійснювати працівники усіх організацій публічного сектору: органами державної влади (тобто не лише виконавчої, а й законодавчої та судової); державними підприємствами та установами; органами місцевого самоврядування; комунальними підприємствами та установами.

Юрисдикційність справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби належить до адміністративних правовідносин.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц, провадження № 14-375 цс 18, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Правовідносини, які склалися між сторонами стосуються проходження ОСОБА_2 публічної служби на посаді начальника відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера ГУ ДФС, та завдання нею збитків при виконанні своїх безпосередніх службових обов`язків.

Враховуючи наведене, розглядаючи спір по суті, суд має досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності ОСОБА_2 , як посадової особи на публічній службі.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, провадження № 11-574 апп 19).

З огляду на вказане провадження у справі підлягає закриттю, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 367, п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Висота Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 червня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Головного управління ДФС у Полтавській області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків закрити.

Повідомити Головному управлінню ДФС у Полтавській області, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Головному управлінню ДФС у Полтавській області право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Попередити Головне управлінню ДФС у Полтавській області про те, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді Т.О. Кривчун

О. В. Чумак