Справа № 307/2170/18
Провадження № 2/309/884/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Савицького С.А.

при секретарі судового засідання Гуржій Н.А.

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Коваленка О.М.,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки - адвоката Рішка П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсною технічної документації із землеустрою, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання зняти огорожу та звільнити самовільно захоплену частини земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду до відповідачки ОСОБА_3 , з участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з позовом про визнання недійсною технічної документації із землеустрою, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання зняти огорожу та звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки.

У своєму позові, з врахуванням поданої у процесі розгляду цивільної справи заяви про збільшення позовних вимог, позивачка просила визнати недійсною технічну документацію по відновленню меж та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер №:03:005:0010, яка на праві власності належить ОСОБА_3 , зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 зняти незаконно встановлену огорожу і звільнити самовільно захоплену нею частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 240 метрів квадратних (довжиною 40 метрів шириною 6 метрів).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що рішенням десятої сесії 22 скликання Тереблянської сільської ради, як їй - ОСОБА_1 , так і відповідачці ОСОБА_3 було виділено земельні ділянки площею 0,10 га для будівництва та ведення підсобного господарства за адресою : Закарпатська область, Тячівський район., с. Теребля, ур. «Кривулі» (біля санаторію). В подальшому, як нею, так і відповідачкою було отримано державні акти на право приватної власності на землю, зокрема вона отримала державний акт на право приватної власності на землю 4-ЗК №032816 від 23.10.1997 р. та стала власником земельної ділянки площею 0,105 га., а також відповідачка отримала державний акт на право приватної власності на землю 4-ЗК №032815 від 23.10.1997 р. та стала також власником земельної ділянки площею 0,105 га. Таким чином, вона та відповідачка стали суміжними землевласниками. Однак при бажанні виготовити належну документацію та присвоїти своїй ділянці кадастровий номер, при виготовленні даної документації, їй стало відомо, що відповідачка ОСОБА_3 вже відновила межі своєї ділянки в натурі та зареєструвала ділянку за кадастровим номером :03:005:0010. При цьому при відновленні ділянки відповідачки були порушені межі належної їй земельної ділянки, а саме зменшилась площа її земельної ділянки, змінилась конфігурація меж, а також відповідачкою було захоплено наявну на її ділянці свердловину №12 Тереблянського родовища мінеральних вод.

Крім цього, зазначає, що технічна документація про відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідає вимогам законодавства України, а саме: наявна помилка в кадастровому номері, який зазначений під №:02:001:0010, як на титульній сторінці, так і на подальшій документації, а фактично зареєстровано земельну ділянку за №0:03:005:0010; в пояснювальній записці вказаної технічної документації зазначено, що межі земельної ділянки проходять по межовим знакам згідно акта встановлення і погодження меж, погодженого власником земельної ділянки, суміжними землекористувачами і землевласниками та виконавцем. Заяв та скарг при встановленні та погодженні меж земельної ділянки не надійшло. На земельну ділянку обмеження (обтяжень) та сервітути не встановлювались, що не підтверджуються будь-якими долученими документами і не відповідає дійсності. Щодо відсутності претензій суміжних землевласників, то зазначає, що її як суміжного землевласника взагалі не було повідомлено про винесення меж в натурі і фактично було позбавлено права захистити свої права як суміжний землевласник.

Також зазначає, що у технічній документації не вказано дату складання ситуаційного плану та проведення зйомки на місцевості, що є фактичним порушенням розробки документації.

Також зазначає, що відомості викладені в пояснювальній записці та графічних матеріалах не відповідають пунктам 4.1.,4.2,4.3,4.4. Наказу №376 від 18.05.2010 року «Про затвердження Інструкції про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» та п. «А», «Б» ч. 2 ЗУ « Про землеустрій».

Крім цього зазначає, що на вищевказаній земельній ділянці розмішена свердловина №12 Тереблянського родовища мінеральних вод, яка була відновлена, відреставрована за її кошти. На момент проведення робіт по відновленню свердловини №12 та подальшої її експлуатації власником даної свердловини є позивач, також у всіх супутніх документах теж зазначено що вказана свердловина розташована на земельній ділянці позивача. Однак, ні в графічних матеріалах, ні в інших описових даних розробником земельної документації всупереч законодавству не вказано дану споруду (облаштовану свердловину), яка після відновлення меж знаходиться на земельній ділянці відповідача, що прямо суперечить ЗУ «Про землеустрій» та галузевому законодавству.

Також зазначає, що наявне відновлення меж в натурі фактично змінило конфігурацію земельної ділянки відповідачки, оскільки відповідно до державного акту 4-ЗК 032815, виданого відповідачу вказана земельна ділянка являла собою правильний прямокутник зі сторонами 40.0 на 26.3 м. і лише з однієї сторони межувала з її земельною ділянкою. У відповідності до розробленої документації площа даної земельної ділянки змінилася, сторони прямокутника змінили свої розміри і земельна ділянка відповідачки тепер з двох сторін межує із її земельною ділянкою, що не узгоджується із державним актом на право власності на земельну ділянку, як її, так і відповідачки, а також не відповідає вимогам Наказу №376 від 18.05.2010 року «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», ст.55 ЗУ «Про землеустрій» та ст.107 ЗК України.

Зважаючи на всі вищевикладені обставини вважає, що відповідачка після встановлення меж в натурі фактично здійснила як захват частини її земельної ділянки, так і споруду, яка належить їй, а саме свердловину №12 Тереблянського родовища мінеральних вод, чим грубо порушила її права.

Заявою про збільшення позовних вимог від 19.07.2020р. також просила зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 зняти незаконно встановлену огорожу і звільнити самовільно захоплену нею частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 240 м.кв.( довжина 40 метрів ширина 6 метрів).

Посилаючись на норми ст.116 ЗК України, ч.2 ст.152, пп. б), г). д) ч.3 ст.152, ч.2 ст.158 ЗК України, ст.4,5,16,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ОСОБА_1 просила визнати недійсною технічну документацію по відновленню меж та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер №:03:005:0010, яка на праві власності належить ОСОБА_3 , зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 зняти незаконно встановлену огорожу і звільнити самовільно захоплену нею частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 240 м.кв.( довжина 40 метрів ширина 6 метрів).

Позивачка ОСОБА_1 та її представники - адвокат Коваленко О.М. та Габор В.І. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Рішко П.М. щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог заперечив, та, зокрема, зазначив, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №032815, виданого Тереблянською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7, відповідачка ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 0,105 га на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради Тячівського району.

У подальшому, на замовлення відповідачки ОСОБА_3 землевпорядною організацією було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №032815, за результатами якої було проведено державну реєстрацію у державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0964 га, та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :03:005:0010.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №88013630 від 25.05.2017р. ОСОБА_3 є власником об`єкту нерухомого майна земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010 для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів, розташованої по АДРЕСА_2 .

Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ч.1 ст.316, ч.1 ст.321, ст.328, ч. 2 ст.373 ЦК України зазначив, що вказаними правовими нормами встановлений принцип презумпції правомірності та презумпції правомірності набуття права власності, а отже, право власності на земельну ділянку площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, розташованої по АДРЕСА_2 , набуто відповідачкою ОСОБА_3 правомірно.

Позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,105га, розташованої на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради для ведення садівництва, на підставі державного акту на право власності на землю IV-ЗК №032816 від 23.10.1997р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6, однак нею не додано до позовної заяви копії технічної документації по складанню зазначеного державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та позивачкою не виготовлялася технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею в натурі (на місцевості) площею 0,105 га на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради, кадастровий номер земельній ділянці у встановленому порядку не присвоювався.

При цьому зазначив, що доводи позивачки про те, що при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки відповідачки ОСОБА_3 були порушені межі належної їй земельної ділянки, а саме зменшилася її площа та змінилася конфігурація, належними і допустимими доказами не стверджені.

А саме, позивачкою не доведено, що зменшилася площа належної їй земельної ділянки і таке зменшення відбулося саме за рахунок земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, що перебуває у власності відповідачки ОСОБА_3 .

Також позивачкою не доведено факту самовільного захоплення відповідачкою частини земельної ділянки позивачки.

Відповідачка ОСОБА_3 , використовує належну їй земельну ділянку площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, на яку володіє правами власності, лише у межах зазначеної земельної ділянки, і не використовує землю понад зазначену у правовстановлюючому документі, в тому числі і за рахунок земельної ділянки позивачки.

В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Тому, при наявності у відповідачки ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку, у жодному разі не може йти мова про самовільне захоплення відповідачкою частини земельної ділянки позивачки.

Також зазначив, що доводи позивачки про самовільне захоплення відповідачкою свердловини №12 Тереблянського родовища мінеральних вод, яка є власністю позивачки та знаходилася на її земельній ділянці, є безпідставними.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано жодного доказу наявності у неї будь-яких прав (власності або користування) на свердловину №12, оскільки ліцензія (спеціальний дозвіл) №1562 від 28.12.2000р. на геологічне вивчення, в т.ч. дослідно-промислову розробку ділянки Тереблянського родовища, де розташована свердловина №12, що видавалася ФОП ОСОБА_1 строком на 3 (три) роки анульовано 20.04.2004р. і продовження терміну дії цього дозволу не відбувалося.

Крім того зазначає, що позивачка не здійснювала роботи по відновленню, ремонту, бурінню чи реконструкції свердловини №12, що підтверджується належними і допустимими доказами.

Зазначає, що станом на час виготовлення відповідачкою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, як також і на час розгляду справи в суді, позивачка ОСОБА_1 не володіла і не володіє жодними правами, в тому числі власності, володіння, користування, та не мала юридичного відношення щодо свердловини №12.

Також зазначає, що виготовлена на замовлення відповідачки ОСОБА_3 технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, розташованої по АДРЕСА_2 , за своїм змістом і складом відповідає вимогам законодавства, зокрема статтями 25, 26, 55 Закону України «Про землеустрій» п. 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376. Державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер :03:005:0010, яка належить на праві власності відповідачці, була проведена у повній відповідності з вимогами Закону України «Про державний земельний кадастр».

Також зазначає, що згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗК №032815, виданого Тереблянською сільською радою відповідачці ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,105 га на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради, розміри земельної ділянки зазначені: довжина 40,0 м., ширина 26,3 м.

Відповідно до графічних матеріалів технічної документації із землеустрою що встановлення (відновлення) меж, ширина земельної ділянки зменшилася до 23,33 м. з однієї сторони та до 20,95 м. з другої сторони.

Тобто, ширина земельної ділянки відповідачки ОСОБА_3 у сторону суміжної земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 не збільшилася, а тому не може йти мова про порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 та самовільне захоплення частини її земельної ділянки. Будь-які можливі неточності і невідповідності у технічній документації із землеустрою по відношенню до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відповідачки, у жодному разі не свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачки.

Також зазначив, що вимоги позивачки повністю спростовуються висновком експерта КНДІСЕ за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи та експерти з питань землеустрою №32167/19-41/4037/4038/20-41 від 16.03.2020, згідно якого земельна ділянка ОСОБА_3 не накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , і технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 відповідає вимогам законодавства, її невідповідності не впливають на реєстрацію її у Державному земельному кадастрі за фактичною площею - 0,0964 га.

Також зазначив, що заявлена позивачкою матеріально-правова вимога про визнання недійсною технічної документації по відновленню меж земельної ділянки не узгоджується із способами захисту цивільних прав та інтересів, встановленими ч.2 ст.16 ЦК України, а також будь-якими іншими вимогами закону.

Вважає, що позивачкою не доведено належними, допустимими і достатніми доказами факту порушення її прав у сфері землекористування та факту невідповідності вимогам законодавства технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, та державної реєстрації земельної ділянки, а тому просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,105 га, розташованої на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради для ведення садівництва, на підставі державного акту на право власності на землю IV-ЗК №032816 від 23.10.1997р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6.

Разом з цим, позивачкою не надано для дослідження в судовому засіданні технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗК №032816, виданого Тереблянською сільською радою на земельну ділянку площею 0,105 га на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради для ведення садівництва.

Також судом встановлено, що позивачкою не виготовлялася технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею в натурі (на місцевості) площею 0,105 га на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради, кадастровий номер земельній ділянці у встановленому порядку не присвоювався.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗК №032815, виданого Тереблянською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7, відповідачка ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 0,105 га на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради Тячівського району.

У подальшому, на замовлення відповідачки ОСОБА_3 землевпорядною організацією було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №032815, за результатами якої було проведено державну реєстрацію у державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0964 га, та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :03:005:0010.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №88013630 від 25.05.2017р. ОСОБА_3 є власником об`єкту нерухомого майна земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010 для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів, розташованої по АДРЕСА_2 .

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державний земельний кадастр», Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376.

Згідно з приписами ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з приписами ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

А відповідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про землеустрій», у редакції, чинній на час розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, що перебуває у власності відповідачки ОСОБА_3 , документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Пунктом «і» ч.2 ст.25 Закону України «Про землеустрій» передбачений такий вид документації із землеустрою як технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути, зокрема, землевласники і землекористувачі.

Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Частиною 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу

виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до положень абз.2,3 ч.1 ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державний земельний кадастр» об`єктом Державного земельного кадастру є, зокрема, земельна ділянка.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до положень ч.1,2,3,4,9,10 ст.26 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема, за заявою власника земельної ділянки. Для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Суд приходить до висновку, що процедура реєстрації у державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0964 га, та присвоєння земельній ділянці кадастрового номера :03:005:0010 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №032815, була здійснена у відповідності до вимог законодавства.

Доводи позивачки та її представників про те, що при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки відповідачки ОСОБА_3 були порушені межі належної їй земельної ділянки, а саме зменшилася її площа та змінилася конфігурація, відбулося самовільне захоплення частини земельної ділянки, що є у власності позивачки, суд вважає безпідставними з огляду на те, що такі доводи належними і допустимими доказами у процесі судового розгляду не підтверджені.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як встановлено матеріалами справи, відповідачка ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010 для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів, розташованої по АДРЕСА_2 на підставі належних правовстановлюючих документів.

У процесі розгляду справи не встановлено, що до складу земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010 входить певна частина земельної ділянки, що перебуває у власності позивачки ОСОБА_1 , а тому факт самовільного захоплення відповідачкою частини земельної ділянки позивачки за таких обставин не може мати місця.

Також не здобуто доказів на підтвердження доводів позивачки та її представників про невідповідність технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, розташованої по АДРЕСА_2 , вимогам законодавства з питань землеустрою.

Відповідно до висновків, викладених у наданому представником відповідачки висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експерти з питань землеустрою від 16.03.2020 №32167/19-41/4037/4038/20-41, виконаним експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4 :

1. Земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, що розташована по АДРЕСА_2 , за своєю площею, визначеною технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та поземельною книгою, не виходить за площу земельної ділянки площею 0,105 га згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗК №032815. Зокрема, площа земельної ділянки відповідно до технічної документації із землеустрою та поземельної книги (0,0964 га) є меншою від визначеної у Державному акті на право приватної власності на землю (0,105 га) на 0,0086 га (86 кв.м.). По ширині, визначеній технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та поземельною книгою, земельна ділянка площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, не виходить за розміри, зображені на Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗК №032815. Зокрема: протяжність земельної ділянки відповідно до меж від А до Б згідно технічної документації із землеустрою та поземельної книги (23,33 метра) є меншою на 2,97 метра від цієї ж протяжності згідно Державного акту (26,3 метра); протяжність земельної ділянки відповідно до меж від В до Г згідно технічної документації із землеустрою та поземельної книги (21,4 метра) є меншою на 4,9 метра від цієї ж протяжності згідно Державного акту (26,3 метра); По довжині, визначеній технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та поземельною книгою, земельна ділянка площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, виходить за розміри, зображені на Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗК №032815. Зокрема: протяжність земельної ділянки відповідно до меж від Б до В згідно технічної документації із землеустрою та поземельної книги (44,36 метра) є більшою на 4,36 метра від цієї ж протяжності згідно Державного акту (40,0 метра); протяжність земельної ділянки відповідно до меж від Г до А згідно технічної документації із землеустрою та поземельної книги (43,91 метра) є більшою на 3,91 метра від цієї ж протяжності згідно Державного акту (40,0 метра); За наслідками розробки зазначеної технічної документації із землеустрою земельна ділянка ОСОБА_3 за шириною стала вужчою, аніж це визначено Державним актом на право приватної власності на землю.

2. Для встановлення факту, чи накладається земельна ділянка площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, розташована по АДРЕСА_2 (згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , площею 0,105га, що розташована на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради (згідно державного акту на право власності на землю IV-ЗК №032816 від 23.10.1997р.) необхідна наявність відповідної технічної документації на земельну ділянку, що перебуває у власності ОСОБА_1 , зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних. Така документація для проведення експертизи не надана. Згідно вихідних даних, земельна ділянка, належна ОСОБА_3 , по межі від Г до А є суміжною із земельною ділянкою, що перебуває у власності ОСОБА_1 . Враховуючи той факт, що по ширині, визначеній технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та поземельною книгою, відповідно до меж від А до Б та від В до Г, земельна ділянка ОСОБА_3 не виходить за розміри, зображені на державному акті, та за шириною стала вужчою, аніж це визначено державним актом, порушення меж суміжної земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 , не може мати місця. Крім цього, за даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0010, що належить на праві власності ОСОБА_3 , не перебуває у перетині з іншими земельними ділянками.

3. Копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_3 , для індивідуального садівництва, розроблена ФОП ОСОБА_5 у 2015 році, прошита, пронумерована у кількості вісімнадцять аркушів та скріплена підписом ОСОБА_6 та печаткою відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, містить певні недоліки за змістом та включає не ввесь перелік документів, передбачених статтею 55 Закону України «По землеустрій» та пунктом 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, зокрема, в складі Технічної документації відсутній план меж земельної ділянки, а матеріали польових топографо-геодезичних робіт представлені не повністю (з них відсутні: схема планової геодезичної основи, яка виконується на топографічній основі, з позначенням пунктів прив`язки до ДГМ чи ГМЗ; польовий абрис земельної ділянки з описом її меж та прив`язкою до точок знімальної основи (завірений печаткою виконавця); роздрукований електронний польовий журнал (завірений печаткою виконавця). Поряд з цим, вказані невідповідності не впливають на результати заходів, передбачених досліджуваною Технічною документацією, зокрема на реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за фактичною площею - 0,0964 га кадастровим номером :03:005:0010, оскільки компенсуються іншими наявними в складі технічної документації матеріалами, зокрема кадастровим планом земельної ділянки, відомістю обробки та характеристики визначення знімальної основи, відомістю обчислення координат.

Отже, вказаним висновком експерта не встановлено факту порушення меж земельної ділянки, що перебуває у власності позивачки ОСОБА_1 з боку суміжного землекористувача ОСОБА_3 , та стверджено, що земельна ділянка ОСОБА_3 не накладається (не перебуває у перетині) з іншими земельними ділянками, в тому числі з земельною ділянкою позивачки ОСОБА_1 , та технічна документація із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 відповідає вимогам законодавства та є належною підставою для реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за фактичною площею - 0,0964 га та кадастровим номером :03:005:0010.

Відповідно до приписів частин 1-3 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ч. 1,2,5,6 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З врахуванням наведеного суд вважає, що висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експерти з питань землеустрою від 16.03.2020 №32167/19-41/4037/4038/20-41, складений та поданий до суду з дотриманням вимог процесуального закону, підстав для його відхилення під час розгляду справи не встановлено.

Суд не бере до уваги доводи позивачки та її представників про те, що в результаті виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_3 було здійснено самовільне захоплення частини земельної ділянки позивачки та свердловини №12 Тереблянського родовища мінеральних вод, яка є власністю ОСОБА_1 та знаходилася на належній їй земельній ділянці з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Належність свердловини №12 Тереблянського родовища мінеральних вод не входить до предмета доказування у даній цивільній справі.

Попри це, оцінюючи доводи позивачки про належність їй свердловини №12 Тереблянського родовища мінеральних вод у контексті заявлених позовних вимог, суд констатує наступне.

Позивачкою ОСОБА_1 , або її представниками у процесі розгляду справи не надано доказів наявності у неї будь-яких прав (власності або користування) на свердловину №12.

Судом встановлено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) №1562 від 28.12.2000р. на геологічне вивчення, в т.ч. дослідно-промислову розробку ділянки Тереблянського родовища, де розташована свердловина №12, видавалася ФОП ОСОБА_1 строком на 3 (три) роки, тобто до 28 грудня 2003 року.

Відповідно до листа Державної служби геології та надр України №26062/03/14-18 від 26.12.2018р. спеціальний дозвіл на користування надрами №1562 від 28.12.2000р., виданий Міністерством екології та природних ресурсів на 3 роки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з метою геологічного вивчення, в т.ч. дослідно-промислової розробки ділянки мінеральних вод Тереблянського родовища, де розташована свердловина №12, анульовано 20.04.2004р. Продовження терміну дії цього дозволу не відбувалося.

Відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу України про надра, права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами. В той же час, згідно пункту 2 частини першої статті 26 Кодексу України «Про надра», право користування надрами припиняється у разі закінчення строку дії спеціального дозволу на користування надрами.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі №5008/988/2011, на яку у процесі розгляду справи посилалися позивачка та її представники як на підтвердження своїх позовних вимог, виходячи з аналізу положень статей 4, 5, 18, 23, 43 Кодексу України "Про надра", мінеральні води, які знаходяться у джерелах та надрах України, є складовою частиною надр та виключною власністю народу України і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. (пункт 19 Постанови).

Доводи позивача про здійснення робіт по відновленню та ремонту свердловини №12, отримання свердловини та її використання, належними і допустимими доказами не стверджені, а навпаки, спростовуються наступним.

Згідно листа Закарпатського геолого-гідрогеологічного центру Львівської геологорозвідувальної експедиції від 28.02.2019р. №04/19, Закарпатська геологорозвідувальна експедиція роботи по бурінню та реконструкції свердловин у пошуках мінеральних вод в період 1999-2003р. на території Тереблянської сільської ради не проводила.

Відповідно до листа виконавчого комітету Тереблянської сільської ради Тячівського району №46 від 08.02.2019р. будь-які роботи щодо буріння, відновлення, реконструкції, геологічного вивчення, дослідно-промислової розробки свердловини підземних вод №12, розташованої у с. Теребля Тячівського району починаючи з 1950-х років до сьогоднішнього дня не проводилися, в тому числі, такі роботи не проводилися і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_4 .

Також суд вважає, що надані позивачкою письмові документи, зокрема акт передачі свердловини, паспорт на свердловину, рішення виконавчого комітету Тереблянської сільської ради, лист Закарпатської обласної ради за про погодження надання приватному підприємцю ОСОБА_1 спеціального дозволу (ліцензії) на геологічне вивчення (дорозвідку) та дослідно-промислову розробку Тереблянського родовища мінеральних вод (свердловина №12), не свідчать про виникнення у неї будь-яких прав на свердловину, і можуть розглядатися виключно у контексті Ліцензії (спеціального дозволу) №1562 від 28.12.2000р., яка є анульованою з 2004 року і не продовженою, а тому будь-якого окремого правового значення, як докази на підтвердження позовних вимог не мають.

Таким чином, з наведених обставин та доказів, що їх підтверджують, станом на час виготовлення відповідачкою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, як також і на час розгляду справи в суді, позивачка ОСОБА_1 не володіла і не володіє жодними правами, в тому числі власності, володіння, користування, та не мала юридичного відношення щодо свердловини №12.

Також позивачкою не надано доказів на підтвердження факту знаходження свердловини №12 у межах належної їй земельної ділянки площею 0,105га, розташованої на території урочища «Кривулі» Тереблянської сільської ради для ведення садівництва, на підставі державного акту на право власності на землю IV-ЗК №032816 від 23.10.1997р.

Суд відхиляє долучені представником позивачки до справи картографічні матеріали зображення ділянки в урочищі «Кривулі», оскільки такі документи не є результатом розроблення у встановленому чинним земельним законодавством порядку документації із землеустрою, зокрема технічної щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, що перебуває у власності позивачки ОСОБА_1 , визначають лише бажане для позивачки місце розташування земельної ділянки та не підтверджують факту порушення її прав та законних інтересів, зокрема факту самовільного захоплення відповідачкою частини належної позивачці земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.1-4 ст.12, ч.1,2 ст.13 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ч.1,2,4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Та згідно ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладені вище обставини, доводи сторін та їх представників, досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними, допустимими і достатніми доказами факту порушення її прав у сфері землекористування з боку відповідачки, та факту невідповідності вимогам законодавства технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0964 га, кадастровий номер :03:005:0010, розташованої по АДРЕСА_2 , та державної реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі.

Докази, надані відповідачкою на підтвердження законності процедури встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості та державної реєстрації земельної ділянки докази у процесі розгляду справи не спростовані.

Беручи до уваги вищезазначені висновки суду, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження поданими позивачкою доказами, а тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тобто, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (Відповідна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного суду України від 25.11.2015р. у справі № 6-1749цс15).

Враховуючи вимоги даних норм, суд вирішуючи спір по суті, повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права і/ або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, у зв`язку з відсутністю факту порушення відповідного права.

Тому суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсною технічної документації із землеустрою, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання зняти огорожу та звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 78, 80, 81, 263, 265, 272-273, 354-355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.11.15,16, ч.1 ст.316, ч.1 ст.321, ст.328, ч. 2 ст.373 ЦК України, ст.152 , ч.1 ст.153 ЗК України, ст.25,26,55 Закону України «Про землеустрій», ст. 1,10,26 Закону України «Про державний земельний кадастр» суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсною технічної документації із землеустрою, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання зняти огорожу та звільнити самовільно захоплену частини земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.