Провадження № 2/344/180/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: Татарінової О.А.,

за участю секретаря: Кондратів Х.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання дійсним договору дарування квартири, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

В 2014 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, недієздатної ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_4 , Івано-Франківського обласного психоневрологічного диспансера, Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, визнання незаконними та недійсними актів посмертної судово-психіатричної експертизи, визнання дійсним договору дарування квартири, зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позову зазначила, що від ОСОБА_5 , 1927 р.н., не виявлено жодного звернення за її життя до психіатрів, а таких приватної медичної практики в Україні просто не існує, бо в Україні діє виключно державна медична психіатрична допомога, яка регулюється Законом України "Про психіатричну допомогу". В той же час станом на 12 жовтня 2001 року ОСОБА_5 , 1927 р.н., повністю дієздатною, розуміла значення своїх дій, керувала ними, прогнозувала наслідок вчинення чи не вчинення тієї чи іншої дії, що доводить презумпційне для такого висновку рішення від 12.10.2001 року Івано-Франківського міського суду по справі №2-5606/2001, яке в законній силі, згідно якого ОСОБА_5 , 1927 р.н. зверталась до суду про визнання її двоюрідної сестри ОСОБА_3 недієздатною, а суд цю заяву ОСОБА_5 задовольнив. Таким чином факт дієздатності ОСОБА_5 станом на 12.10.2001 року є поза усяким розумним сумнівом. Будь-яких даних про те, що до будь-якого лікаря психіатра чи до будь-якої психіатричної клініки про огляд ОСОБА_5 , 1927 р.н. зверталась вона безпосередньо чи її родичі, або будь-який лікар чи інші особи не встановлено, що дає підстави вважати, що записи в медичну амбулаторну картку ОСОБА_5 , 1927 р. н., які зроблено лікарем-психіатром Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б.Шевцівим (бо саме факт таких записів і те що вони зроблені саме ним даний лікар визнає в письмовій формі) є завідомо незаконними та безпідставними. Як вбачається, не існує жодних даних про строге та неухильне дотримання лікарем-психіатром Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б.Шевцівим вимог нормативно-правових актів у сфері законної діяльності лікаря-психіатра, зокрема, при заповненні ним амбулаторної карточки про захворювання ОСОБА_5 , 1927 р.н. психічними розладами, відтак ці записи є явно необґрунтованими, повністю незаконними, а за позовом відповідної особи підлягають бути визнані судом саме такими, які не можуть братись до уваги як такі, що не мають ні фактичного, ні юридичного значення для їх використання у будь-якій діяльності, вони мають єдине правомірне значення - їх повної недійсності та нікчемності. Оскільки саме на записах в медичну амбулаторну картку ОСОБА_5 1927 р.н. зроблених лікарем-психіатром Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б. Шевцівим, грунтуються подальші актові висновки судово-психіатричних посмертних експертиз щодо ОСОБА_5 , 1927 р.н., зроблених / проведених Івано-Франківським обласним клінічним психоневрологічним диспансером, які задокументовані в акті посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року цього диспансеру, Львівською обласною державною клінічною психіатричною лікарнею, які задокументовані в акті посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року цієї лікарні, названі акти посмертних судово-психіатричних експертиз щодо ОСОБА_5 , 1927 р.н., за позовом відповідної особи судом мають бути в обов`язковому порядку визнані явно необґрунтованими та повністю незаконними, а також такими, які не можуть братись до уваги як такі, що не мають ні фактичного, ні юридичного значення для використання у будь-якій діяльності, бо вони мають єдине правомірне значення їх повна недійсність та нікчемність, а також і неправомочність в якості доказів по судовій справі.

За позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 (недієздатна) 30.11.2010 року апеляційний суд Івано-Франківської області постановив рішення про недійсність договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11 квітня 2003 року зареєстрованого в реєстрі за № Д-239, згідно якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , яким визнав за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 - на квартиру АДРЕСА_1 . Суд так і не виконав приписів ухвали від 16 листопада 2007 року апеляційного суду Рівненської області, що мав повноваження суду касаційної інстанції, який встановив, що суд не призначав ОСОБА_4 опікуном недієздатної ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_4 не була наділена правом на звернення до суду в інтересах недієздатної ОСОБА_3 . Просить суд визнати незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б. Шевціва в амбулаторну карточку ОСОБА_5 , 1927 р.н. про її психічні захворювання; визнати незаконними та недійсними акту посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру щодо ОСОБА_5 , 1927 р.н. за даними її амбулаторної карточки; визнати незаконними та недійсними акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні щодо ОСОБА_5 , 1927 р.н. за даними її амбулаторної картонки та за даними акту посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру; визнати дійсним відповідно до положень ЦК УРСР договору від 11.04.2003 року дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А., ОСОБА_5 , 1927 р.н. обдарованій ОСОБА_1 ; зобов`язати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області відновити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки така реєстрація була вчинена 03.07.2003 року Івано-Франківським ОБТІ в книзі 51 за номером запису 4495; зобов`язати ОСОБА_3 (недієздатна) в особі опікуна з 2008 року - ОСОБА_4 забрати з квартири АДРЕСА_1 їх речі, виселитись з даної квартири та виселити з них третіх осіб, якщо там такі ними вселено; визнати будь-які правочини, якщо такі вчинено щодо даної квартири ОСОБА_3 (недієздатна) в особі опікуна 2008 року - ОСОБА_4 (чи їх представником) незаконними та їх скасувати.

Представником ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» подано до суду заперечення на позовну заяву, які обґрунтовують тим, що 27.07.1993р., згідно рішення МВК від 14.07.1993р., Агентством по приватизації - державного житлового фонду було оформлено свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 . 03.07.2003р. на підставі договору дарування від 11.04.2003 р. ОБТІ було зареєстровано перехід права власності на кв. АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 . 09.11.2006 р. на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006р. (справа №2-117/2006) реєстратором ОБТІ було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 . Відповідно до п. 10 Додатка 1 до Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002р. № 7/2 (в редакції станом на момент здійснення реєстрації), до переліку правовстановлюючих документів на підставі яких здійснюється реєстрація права власності належать рішення судів про визнання права власності. Тобто, здійснюючи реєстрацію права на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006р. про визнання права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , що набрало законної сили, реєстратор ОБТІ, діяв відповідно до вимог чинного законодавства України. Інших звернень зацікавлених осіб до ОБТІ щодо здійснення реєстрацій (скасування) прав власності не було. Станом на 31.12.2012 р. згідно даних ОБТІ власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 . Реєстрацію права власності на спірну квартиру на підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010р. за ОСОБА_3 ОБТІ не здійснювало. Окрім вказаного, з 31.12.2012 р. повноваження із здійснення реєстрації прав власності на речові права передано від підприємств ОБТІ до Реєстраційної служби України. Станом на час винесення ухвали Івано-Франківським міським судом від 29.04.2014 року якою залучено ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» у справу у якості співвідповідача до повноважень останнього здійснення реєстрації права власності не належало. Окрім вказаного, зазначають, що до ОБТІ не заявлено жодної позовної вимоги, дії ОБТІ, як реєстратора прав власності на речові права до 31.12.2012р., не є предметом оскарження даного судового спору.

13.08.2014 року ухвалою Івано-Франківського міського суду закрито провадження в частині позовних вимог до Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентиразації", Державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. та Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області (т.1 а.с.239-240).

18.09.2017 року ухвалою Івано-Франківського міського суду роз`єднані поєднані у одному провадженні вимоги ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3, Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Шевціва Р.Б. в амбулаторну карточку ОСОБА_5 про її психічне захворювання, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року, визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.07.2003 року за № 4495 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , визнання дійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 11.04.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Угрин Л.А. та укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зобов`язання забрати з квартири АДРЕСА_1 речі, виселитись з квартири, віддати ключі від квартири, покладення заборгованості за комунальні та інші послуги по квартирі на ОСОБА_2 , визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини за законом № 6-442 виданого 31.10.2013 року ОСОБА_2 , виділивши їх у два самостійні провадження, а саме: за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3, Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Шевціва Р.Б. в амбулаторну карточку ОСОБА_5 про її психічне захворювання, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року, присвоївши справі № 344/3181/14-ц (провадження № 2/344/1454/17), та за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.07.2003 року за № 4495 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , визнання дійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 11.04.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Угрин Л.А. та укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зобов`язання забрати з квартири АДРЕСА_1 речі, виселитись з квартири, віддати ключі від квартири, покладення заборгованості за комунальні та інші послуги по квартирі на ОСОБА_2 , визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини за законом № 6-442 виданого 31.10.2013 року ОСОБА_2 , (номер справи присвоїти згідно вимог ст. 11-1 ЦПК України) (т.4, а.с.95-96).

22.01.2020 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Синишин П.Є. подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 р. по справі № 22-ц-6119/2010 р. визнано недійсним заповіт складений 14 березня 2000 р. і посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної контори Стецьків М.І., згідно з яким ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно ОСОБА_6 ; визнано недійсним договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11 квітня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за № Д-239, згідно з яким ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 . Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області набрало законної сили 30.11.2010 р. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду лише 07.03.2014 року та 22.04.2014 року, тобто більше ніж через три роки, позивачем пропущено строк позовної давності. Враховуючи наведене просить суд застосувати строки позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання 09.12.2021 року представник позивача не з"явився, просив провести розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання 09.12.2021 року представник відповідача не з"явився.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії заповіту від 14.03.2000 року посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Кондратьєва Н.І. заповіла все належне їй майно ОСОБА_6 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.10.2001 року позов ОСОБА_5 про визнання особи недієздатною задоволено та визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною (т.1 а.с.7).

Згідно договору дарування квартири від 11.04.2003 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ від 03.07.2003 року ОСОБА_1 на праві приватної власності, частка 1/1 належить квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування /Д-239/11.04.2003/ приватний нотаріус Угрин Л.А.

Згідно копії актового запису про смерть №1906 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 76 років.

19.04.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертались із заявами до Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року визнано недійсним договір дарування квартири від 11.04.2003 року, ареєстрований в реєстрі №Д-239, згідно яким ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 недійсним; визнано, що заповіт, складений 14.03.2000 року згідно яким ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно ОСОБА_6 є недійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності як на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання недійсним заповіту відмовлено (т.1 а.с.67-70).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2006 року рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року залишено без змін (т.1 а.с.71-72).

Згідно ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 16.11.2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2006 року скасовано, справу направлено на новий розгляд (т.1 а.с.17-19).

26.02.2008 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким встановлено опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено ОСОБА_4 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 (т.2 а.с.6-7).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 27.09.2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 . ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним правочину і визнання права власності на спадкове майно відмовлено (т.1 а.с.20-23).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 року, рішення Івано-Франківського міського суду від 27.09.2010 року скасовано та визнано недійсним заповіт, складений 14.03.2000 року і посвідчений державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І., згідно з яким ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно ОСОБА_6 . Визнано недійсним договір дарування квартири посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11 квітня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за №Д-239, згідно з яким ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24-26).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 років.

03.07.2013 року ОСОБА_2 зверталась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про на спадщині.

31.10.2013 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі статті 1266 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна (а саме квартира АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 52,9 кв.м., загальною площею 84,00 кв.м.) після смерті ОСОБА_3 , 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її племінниця - ОСОБА_2 (а.с.65 т.1).

Згідно листа державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 12.06.2014 року №1937/02-14/6 адресованого ОСОБА_2 вбачається, що 03.07.2013 року на підставі її заяви заведено спадкову справу за №484/2013 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12448967 Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, Довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 04145 від 27.09.2013 року, Довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 01258 від 04.06.2014 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано згідно рішення Івано-Франківського міського суду (справа № 2-117/2006р.) від 14.07.2006 року, а тому в зв`язку з не проведенням державної реєстрації за спадкодавцем ОСОБА_3 , право власності на вищевказану квартиру згідно рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 року - видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру не представляється можливим. Рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 є власником трьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 .

Згідно постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентиризації", державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д., Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, скасування рішення відмовлено ( т.2 а.с.73-77).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Що стосується вимог про визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.07.2003 року за № 4495 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , визнання дійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 11.04.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Угрин Л.А. та укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , суд приходить до наступного.

Рішенням суду визнано недійсним договір дарування квартири посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11 квітня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за №Д-239, згідно з яким ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , норми діючого законодавства, зокрема ЦК України, не передбачено такого способу захисту права як визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання дійсним договору дарування. Реєстрація права власності здійснюється на підставі відповідним правовстановлюючих документів та оскільки рішенням суду договір дарування квартири АДРЕСА_1 визнано недійсним, слід вважати, що ОСОБА_1 не набула права власності на вищезазначене нерухоме майно та позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог про зобов`язання забрати з квартири АДРЕСА_1 речі, виселитись з квартири, віддати ключі від квартири, покладення заборгованості за комунальні та інші послуги по квартирі на ОСОБА_2 суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленого законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У разі таких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Оскільки ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1 та не має права вимагати усунення перешкод, передбачених ст.391 ЦК України, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується вимог про визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини за законом № 6-442 виданого 31.10.2013 року ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.1301 ЦК України, для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом № 6-442 виданого 31.10.2013 року недійсним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання дійсним договору дарування квартири, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.12, 13, 81 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання дійсним договору дарування квартири, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Татарінова

Повний текст рішення складено 20 грудня 2021 року