ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8622/21 Справа № 207/1660/20 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 червня 2007 року між ОСОБА_3 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 та нею укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . На виконання договору ОСОБА_3 передані грошові кошти в сумі 15 000 грн. Відповідно до умов договору купівлі-продажу сторони зобов`язувалися у 7 денний строк з дня підписання цього договору здійснити його нотаріальне посвідчення.

Вказує, що неодноразово зверталася до відповідачів з питанням про виконання зобов`язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак через ухилення відповідачів, посвідчення не відбулося. На чергове прохання здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 письмово повідомила про неможливість здійснити нотаріальне посвідчення, оскільки квартира належить іншій особі. Крім того, закінчився строк довіреності, яка діяла до 03 травня 2010 року.

З урахуванням викладеного, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 25 червня 2007 року про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні письмові докази ухилення сторін договору купівлі-продажу квартири від нотаріального посвідчення, позивач у своїй позовній заяві не посилається на обставини, що свідчать про ухилення відповідача від нотаріальної реєстрації договору.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не відбулося внаслідок відмови відповідачів, що свідчить про ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та наявності підстав для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між ОСОБА_3 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності від 03 травня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Северіною А.Д., та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площиною 70,6 кв.м., житловою 44,8 кв.м. (а.с. 13).

Відповідно до пункту 7 договору купівлі-продажу, сторони зобов`язувалися у 7 (семи) денний строк з дня підписання договору (до 02 липня 2007 року) здійснити його нотаріальне посвідчення. Однак, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу так і не відбулося, ОСОБА_3 письмово повідомила ОСОБА_1 , про свою відмову нести додаткові витрати за цим договором, оскільки такі витрати має нести позивач (а.с. 18).

Наразі можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу втрачена через закінчення строку довіреності ОСОБА_3 , яка діяла до 03 травня 2010 року.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом частини першої статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про не доведення обставин, які заважали сторонам посвідчити договір нотаріально та така можливість втрачена, так само як і не доведено обставин ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, позивачем не доведено факт безповоротного ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 202 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, так як не встановлено факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрату стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12 та від 19 червня 2013 року у справі № 6-49цс13.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки наявна в матеріалах справи розписка (а.с.18), не свідчить про втрату можливості посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про неодноразові звернення до відповідачів з пропозицією нотаріального посвідчення спірного договору, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог, оскільки переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування висновку Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17 не заслуговують на увагу, як такі, що не містить належних обґрунтувань, які б давали підстави для відступу від наведеного висновку, оскільки спірний договір підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому він не може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України. Належними та допустимими доказами не доведено факт будь-якого ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення спірного правочину.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано їх спростував.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова