Житомирський апеляційний суд
Справа №290/210/20 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 32 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №290/210/20 за позовом ОСОБА_1 до селянського фермерського господарства «Шанс», відділу Держгеокадастру у Романівському районі Головного управління ДГК у Житомирській області, державного реєстратора Харковини Алли Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі, та за зустрічним позовом селянського фермерського господарства «Шанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання договору оренди землі укладеним, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення доказів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Кірічука М.М. в смт Романові,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до селянського фермерського господарства "Шанс" (далі СФГ "Шанс"), відділу Держгеокадастру у Романівському районі Головного управління ДГК у Житомирській області та державного реєстратора Харковини А.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , в якому, просила суд визнати недійсними договір оренди земельних ділянок площею 66,7269 га (кадастрові номери :13:000:0002 та :15:000:0125), розташованих на території Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, що укладений між уповноваженою особою - ОСОБА_2 та СФГ "Шанс", який був зареєстрований 29 січня 2007 року за № 01, посилаючись на відсутність спільного волевиявлення співвласників даної земельної ділянки на укладення вищевказаних правочинів та зловмисну домовленість представника однієї сторони з другою стороною. Окрім цього, позивач просить скасувати державну реєстрацію вищезазначеного договору оренди, здійснену у Державному реєстрі земель 29 січня 2007 року за № 01 та права оренди вищевказаних земельних ділянок.

27 березня 2020 року голова СФГ "Шанс" Степанюк С.І. пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , в якому просив визнати укладеним типовий договір оренди землі СФГ "Шанс" із ОСОБА_1 на 1/12 частину земельної ділянки площею 16,3051 га (кадастровий номер :15:000:0125) та на 1/12 частину земельної ділянки площею 50,4218 га (кадастровий номер :13:000:0002), посилаючись на те, що йому належить право користування (оренди) істотною частиною масиву вказаних земельних ділянок.

12 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів, у якій просив витребувати у державного реєстратора Червоненської селищної ради Попіля В.В. копії договорів оренди на ідеальні частки ОСОБА_1 у спільних земельних ділянках кадастрові номера :15:000:0125, :13:000:0002, які укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР», витяги з державного реєстру про реєстрацію права оренди на спільні земельні ділянки кадастрові номери :15:000:0125, :13:000:0002. Заяву про забезпечення доказів обґрунтовував тим, що докази йому необхідні для зміни способу захисту СФГ «Шанс» та в нього є підстави вважати, що згодом ці докази подати буде неможливо. Виходячи з цього, просив задовольнити заяву.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, зобов`язати суд першої інстанції задовольнити вимоги заяви про забезпечення доказів, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заява про забезпечення доказі відповідає критеріям визначеним ст. 116 ЦПК України. Суд першої інстанції безпідставно послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі 9901/608/19.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд дійшов висновку, що будь яких обставин та доказів, які дають підстави припускати, що докази, які заявник просить суд витребувати, можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, ОСОБА_2 не навів.

Такий висновок суду є обґрунтованим, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Відповідно до ч.1- 3 ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Як вбачається із матеріалів справи, третя особа ОСОБА_2 звертаючись до суду з заявою про забезпечення доказів, а саме витребування у державного реєстратора Червоненської селищної ради Попіля В.В. копій договорів оренди на ідеальні частки ОСОБА_1 у спільних земельних ділянках кадастрові номера :15:000:0125, :13:000:0002, які укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРО-РЕГІОН ЛЮБАР, витяги з державного реєстру про реєстрацію права оренди на спільні земельні ділянки за вказаними вище кадастровими номерами не навів підстав, які дають можливість припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.

З огляду на наведене та, з урахуванням наданих матеріалів справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення доказів в порядку ст.116 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_2 про забезпечення доказів є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається третя особа ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складання повного судового рішення 14 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді