Ухвала

20 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 336/1422/21

провадження № 61-15089ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про стягнення безпідставно набутого майна, трьох відсотків річних, інфляційних збитків та стягнення із Державного бюджету України грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України, у якому просив стягнути з ТОВ «Порше Мобіліті» на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 352 022,50 грн, стягнути з ТОВ «Порше Мобіліті» на його користь три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 37 497,58 грн та інфляційні збитки за весь час прострочення на суму 90 328,85 грн за період з 07 серпня 2017 року по 23 лютого 2021 року, стягнути з Державного бюджету України на його користь грошові кошти у розмірі 43 834,24 грн шляхом безспірного списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 25 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на кошти ТОВ «Порше Мобіліті, що знаходяться на банківських рахунках у межах позовних вимог на суму 479 848,93 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 25 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 30 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 352 022,50 грн.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 37 497,58 грн та інфляційні збитки за весь час прострочення на суму 90 328,85 грн за період з 07 серпня 2017 року по 23 лютого 2021 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 43 834,24 грн шляхом безспірного списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь держави судовий збір в розмірі 5 236,53 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 30 березня 2021 року у цій справі скасовано та прийнято у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року заяву ТОВ «Порше Мобіліті» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційних скарг у справі у розмірі 10 125,24 грн.

Постановою Верховного Суду від 17 серпня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року у зазначеній справі.

08 вересня 2021 року Мирошніченко І. В. , який діє від імені ТОВ «Порше Мобіліті», засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Ціна позову у цій справі є такою, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500, 00 грн) та становить 523 683,17 грн.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині додатковї постанови Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням, висновком щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» подало касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про стягнення безпідставно набутого майна, трьох відсотків річних, інфляційних збитків та стягнення із Державного бюджету України грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко