441/2084/21 2/441/742/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сороки М.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Городоцької міської ради Городоцького району Львівської області, треті особи - ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування Державних актів, визнання права на земельні частки (паї)

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи - ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація, у якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору, визнати недійсним розпорядження голови Городоцької РДА № 721 від 02.12.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0.7862 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державний акт на право приватної власності на землю І-ЛВ №085795 від 29 грудня 2002 року виданого на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02 грудня 2002 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №1122, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (паю) площею 1,26 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_4 на підставі Сертифікату ЛВ 145013 виданого 23.04.1997 року та зареєстрованого за №199, в порядку спадкування за заповітом, який посвідчений 26 лютого 1996 року секретарем виконкому Керницької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №3 після смерті матері ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на вищенаведене спадкове майно, оскільки на вказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, а право власності на земельні ділянки видані Городоцькою райдержадміністрацією після смерті спадодавця. З покликанням на відсутність спору щодо вказаного майна, інших спадкоємців, те, що він позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, просить позов задовольнити.

Представник позивача - адвокат Мартин В.І. подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у заяві, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с. 46).

Представник Городоцької міської ради Львівської області в підготовче засідання не з`явився, міський голова подав до суду пояснення, в якому позов визнав, просив справу розглядати без участі представника міської ради (а.с. 41-42).

Третя особа - ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, та проводити розгляд справи у його відсутності (а.с. 43-45).

Представник третьої особи - Львівської районної державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, голова подала письмове клопотання, в якому проти задоволення позову не заперечила, просила про розгляд справи без її участі (а.с. 47).

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили (ас. 40).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У підготовче засідання учасники судового процесу не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд, з урахуванням поданих сторонами заяв, вирішив здійснювати розгляд справи у їхній відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши заяви представника позивача та відповідача, клопотання третіх осіб, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що

а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Дана позиція викладена також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Як вбачається із позовної заяви, копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , згідно Заповіту від 26.02.1996 усе своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 , який фактично вступив в управління спадковим майном (а.с. 10, 11).

Позивач є єдиним членом колгоспного двору, не втратив частку у колгоспному дворі, однак чинне законодавство не передбачає оформлення права власності за членом колгоспного двору в реєстраційних органах чи органах нотаріату не інакше як на підставі рішення суду.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається, із житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0.7862 га, яка знаходиться на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області та належала ОСОБА_4 згідно Державного акту серії І-ЛВ №085792, виданого на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02 грудня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів за №1122 (а.с. 12).

Із технічного паспорту, погосподарських книг, довідки, виданої Керницькою сільською ради № 1166 від 15.05.2020 р., вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , до 1939 року побудови, належав ОСОБА_4 , за будинком закріплена земельна ділянка розміром 0.25 га (а.с.14, 16-20, 23, 24-25, 26-27).

Як вбачається із довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації № 2270 від 19.10.2020 р., інформаційної довідки КП Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації №455 від 30.10.2020р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. (а.с. 22, 23).

Із Постанови приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Павлишин Х.М. від 30.10.2020 р. №120/02-31 убачається, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0.7862 га, яка знаходиться на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, однак отримав відмову у вчиненні зазаначеної нотаріальної дії, з тих підстав, що на вказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ, так як за життя спадкодавець не зареєстрував своє право власності на вказаний житловий будинок, а також державний акт виданий на ім`я ОСОБА_4 про право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва видані після її смерті (а.с. 13).

Згідно довідки Керницькою сільською ради № 1166 від 15.05.2020 р. до дня смерті спадкодавця з ним проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 лише позивач, інших спадкоємців та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає (а.с. 14).

Так, як вбачається із копій Державного акту серії I-ЛВ № 085792, виданого на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 721 від 02.12.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № 1122, датою їх видачі є 29.12.2002, тобто після смерті ОСОБА_4 . Згідно вказаного Державного акту останній передавались у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0.7862 га (а.с. 12).

Крім того, їй видано Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 145013 від 22.04.1997р. на підставі рішення Городоцької ради народних депутатів №589 від 22.07.1996, що зареєстровано в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 199 вбачається, що ОСОБА_4 надано право на земельну частку (пай), розміром 1,26 умовних кадастрових гектари, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, (а.с. 15).

Відповідно до п. 2 Указу Президента від 08 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, враховуючи, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085792 на ім`я ОСОБА_4 від 29.12.2002 виданий після її смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає недійсним Державний акт та скасовує його державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1122, скасувавши в Поземельній книзі записи про державну реєстрацію права власності.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, голова якого померла, позивач є останнім членом колгоспного двору і не втратив свою частку в майні цього двору, інший спосіб реєстрації права влаcності на майно колгоспного двору через реєстраційні органи чинним законодавством не передбачено, а тому, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вищезазначений житловий будинок, як на майно «колгоспного двору». А також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 за життя отримала право на земельні частки (паї), однак Державний акт на право приватної власності на землю виданий після її смерті, обставин, які б вказували, що вона при житті набула або володіла правом на земельну частку (пай) неправомірно, в суді не встановлено, позивач після смерті матері фактично спадкове майно прийняв, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, крім позивача, немає, а отже, є підстави до визнання за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) згідно вищезазначеного сертифікату в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 13, 200, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , як на майно кологоспного двору.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02.12.2002р. в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Керницької сільської радита Городоцького району Львівської області.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю І-ЛВ №085795 від 29 грудня 2002 року, виданого на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02 грудня 2002 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №1122, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , право на земельну частку (пай) площею 1,26 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_4 на підставі Сертифікату ЛВ 145013, виданого 23.04.1997 року та зареєстрованого за №199, в порядку спадкування за заповітом, який посвідчений 26 лютого 1996 року секретарем виконкому Керницької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №3 після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.