КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9371/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 752/26905/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року, постановлену у складі судді Плахотнюк К.Г.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Московського районного суду м. Києва від 09 серпня 1995 року по справі № 2-1264/12, та просив скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що оскільки справа № 2-1264/12 була прийнята Голосіївським ( на той час - Московським) районним судом м. Києва до свого провадження з додержанням правил підсудності, в подальшому саме цей суд застосовував заходи забезпечення позову, нерухоме майно, на яке було накладено арешт розташовано саме в Голосіївському районі м. Києва, позивачі та відповідачі у справі зареєстровані також в Голосіївському районі Києва, а тому саме цей суд і повинен розглянути по суті заяви ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що справа №2-1261/12 за 1995 рік за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, в межах якої ухвалою Московського районного суду міста Києва від 09.08.1995 року було вжито заходи забезпечення позову, не перебуває у провадженні Голосіївського (Московського) районного суду міста Києва, оскільки була передана на розгляд до Печерського районного суду, а тому, враховуючи правила статті 158 ЦПК України, заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, заявник просить скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Московського районного суду м. Києва від 09.08.1995 року по справі 2-1264/12.

Відповідно до копії ухвали Московського районного суду міста Києва від 09.08.1995 року у справі №2-1264/12 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання реєстраційного свідоцтва про право власності недійсним та визнання договору найму недійсним, з метою забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.05.2017 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перебуває під арештом на підставі ухвали Московського районного суду міста Києва від 09.08.1995 року, що зареєстровано 11.11.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою.

Частинами 1, 4-7,9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

За змістом положень статті 158 ЦПК України, скасування заходів забезпечення позову має бути вирішено судом, у провадженні якого перебуває справа, на час ухвалення судового рішення за результатами її розгляду.

З огляду на викладене, вирішуючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення цієї заяви, оскільки справа №2-1261/12 за 1995 рік за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, в межах якої було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Московського районного суду міста Києва від 09.08.1995 року, не перебуває та не перебувала у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що в архіві Апеляційного суду м. Києва знаходиться справа № 3-32/97 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визнання договору найму житлового приміщення недійсним.

У зв`язку з наявністю цієї справи в архіві Апеляційного суду м. Києва судом апеляційної інстанції витребувано матеріали для огляду в судовому засіданні.

Так, з матеріалів справи № 3-32/97 вбачається, що в провадженні Московського районного суду міста Києва дійсно перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визнання договору найму житлового приміщення недійсним.

Ухвалою Московського районного суду міста Києва від 09.08.1995 року у справі №2-1264/12 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання реєстраційного свідоцтва про право власності недійсним та визнання договору найму недійсним, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 з сином на праві власності (том 2 а.с. 325).

Разом з тим, ухвалою Київського міського суду від 07.02.1997 року вказану справу прийнято до провадження цього суду та призначено розгляд цієї справи (том 4 а.с. 13-14).

Рішенням Київського міського суду від 14.04.1997 року, ухваленого за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визнання договору найму житлового приміщення недійсним, первісний позов ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , 1986 року народження, в квартиру АДРЕСА_1 .

Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

В позові ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними: свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , видане 23.02.1995 року виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів м. Києва і зареєстроване 28.03.1995 року за №2660 в БТІ міста Києва та договір найму зазначеної квартири, укладений ЖЕО №204 Московського району в місті Києві з ОСОБА_2 у зв`язку з приватизацією квартири. (том 4 а.с. 272-299; 300-310).

Ухвалою Верховного Суду України від 02.07.1997 року рішення Київського міського суду у справі №3-32-1997 від 14.04.1997 року було залишено без змін.

З викладеного вбачається, що справа № 3-32/97 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визнання договору найму житлового приміщення недійсним, була розглянута Київським міським судом, як судом першої інстанції, а її матеріали знаходяться в приміщенні Київського апеляційного суду в архіві Апеляційного суду м. Києва.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що 27.09.2007 року ОСОБА_1 звертався до Апеляційного суду м. Києва про надання справи № 3-32/97 для ознайомлення та видачу копії рішення Київського міського суду від 14.04.1997 року, яку отримав 28.09.2007 року.

Отже, оскільки матеріали справи, в межах якої накладено арешт на спірну квартиру, не перебувають в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва, рішення у справі цим судом не ухвалювалось, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, адже заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядав справу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування заходів забезпечення даного позову Голосіївським районним судом м. Києва не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали, оскільки Голосіївський районний суд м. Києва не приймав рішення у цій справі як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.