ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/1369/20 Головуючий в 1 інстанції Каневський В.О.
Номер провадження 22-ц/819/1889/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Юськів І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2020 р. представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31.10.2011р. у розмірі 49 881,77 грн та судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 31.10.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором в цілому договору згідно приписів ч.1 ст. 634 ЦК України. На підставі вказаного договору відповідачу надана можливість користуватись кредитними коштами у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 29 100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Своїм підписом у анкеті-заяві позичальник підтвердила, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на сайті банку www.privatbank.ua, складає договір.

За умовами останнього позичальник погоджується із правом Банку змінювати розмір кредитного ліміту.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому станом на 08.12.2019 р. утворилась заборгованість у розмірі 49 881,77 грн., із яких: 32 107,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5098,41 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 9824,50 грн - нарахована пеня, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2351,51 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача заборгованістьза кредитним договором у розмірі 49881,77 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2021 р. у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сума заборгованості, яку просить стягнути банк, виникла з 24.10.2018 року. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003900 за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка) вбачається, що до Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області 25.10.2018 року надійшла заява ОСОБА_1 , яка повідомила про те, що 24.10.2018 року невстановлена особа зняла з її банківського рахунку «А-Банк» грошові кошти у сумі 10350,00 грн. та з рахунку «Приватбанк» грошові кошти у сумі 20800 грн. Крім того, з показань допитаних в судовому засіданні свідків судом з`ясовано, що ОСОБА_1 25.10.2018 року, відразу як тільки довідалася про оформлення на її ім`я невстановленими особами кредит повідомила про це банк.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що своїм підписом у анкеті-заяві позичальник підтвердила, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на сайті банку www.privatbank.ua, складає договір. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. При цьому, відповідач, підписуючи анкету - заяву та користуючись кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що кошти, які є предметом стягнення у даній справі, фактично нею не отримувалися. Кредитними коштами заволоділи невстановлені особи, з приводу чого відкрито кримінальне провадження за ст.185 ч.1 КК України.

Зазначає, що кредитні кошти було знято 24.10.2018р. через банкомат у м.Кривий Ріг, у той час як ОСОБА_1 у цей день працювала у м. Херсоні у відділенні АТ «А-Банк», що було підтверджено показаннями свідків. Аналіз положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» свідчить про те, що крім функцій розрахунково - касового обслуговування клієнта банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебувають на поточному рахунку. Оскільки відповідач не може нести відповідальність за протиправні шахрайські дії інших осіб, тому вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

Крім того, звертає увагу, що у підписаній ОСОБА_1 анкеті - заяві відсутні умови про встановлення відсоткової ставки і відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а тому нарахування банком вказаних сум є необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлено наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 31.10.2011 року ОСОБА_1 підписала заяву, у якій своїм підписом підтвердила, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. (а.с.21).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт за її карткою неодноразово змінювався: 22.11.2011р. - встановлено кредитний ліміт 300,00 грн, який збільшено до 500,00 грн; 08.01.2013р. - збільшено до 2000,00 грн; 24.07.2013р. - збільшено до 2900,00 грн; 17.01.2014р. - збільшено до 5000,00 грн; 31.08.2015р. - зменшено до 3500 грн; 20.04.2017р. - збільшено до 4000,00 грн; 20.07.2017р. - збільшено до 20 000,00 грн; 04.01.2018р. - збільшено до 25 000,00 грн; 30.01.2018р. - збільшено до 27 000,00 грн; 15.05.2018р. - збільшено до 29 100,00 грн; 01.10.2018р. - зменшено до 29 000 грн; 29.10.2018р. - зменшено до 19500,00 грн; 20.02.2019р. - 9730,00 грн; 10.03.2019р. - зменшено до 0,00 грн. (а.с.92)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22 листопада 2011 року по 22 жовтня 2018 року користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом (а.с. 84-91).

Встановлено, що 24 жовтня 2018 року з рахунку ОСОБА_1 зафіксовано зняття кредитних коштів та оформлення послуги «миттєва розстрочка», на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором.

Так, з наданої позивачем виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 24.10.2018 року за вказаним рахунком були здійснені наступні операції:

-зарахування коштів за кредитним договором №8069 в сумі 10 000,00 грн;

-зарахування коштів за кредитним договором № 8086 в сумі 9250,00 грн;

-зняття готівки в банкоматі: Відділення банку, Кривий Ріг, просп. Миру, буд.33, в сумі 15 000,00 грн;

-зняття готівки в банкоматі: Відділення банку, Кривий Ріг, просп. Миру, буд.33, в сумі 5 000,00 грн.

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області із заявою про те, що 24.10.2018 року невстановлені особи заблокували її номер телефону ( НОМЕР_1 ) та відновили його через дзвінок до оператора. Отримавши дійсний робочий номер телефону шахраї отримали доступ до пошти та особистих кабінетів Приватбанк-24 та А-Банк-24. На карту Приватбанк № НОМЕР_2 були перераховані кошти по договору миттєвої розстрочки у розмірі 10 000 грн. та 9 250 грн., що були оформлені у той самий день через сайт Приватбанка та зняті через банкомат, що знаходиться у відділенні банку за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Миру, 33 у сумі 5200 грн та 15600 грн. (а.с.81)

На підставі заяви ОСОБА_1 25 жовтня 2018 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першої статті 185 КК України за № 0003900 та розпочато досудове розслідування. (а.с.78)

Крім того, з показань допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що після виявлення операцій з банківською карткою та зняття коштів третіми особами, відповідач ОСОБА_1 негайно в телефонному режимі повідомила Приватбанк про вказані обставини.

Представник АТ КБ «Приватбанк» також не заперечив факт звернення ОСОБА_1 з приводу несанкціонованого зняття коштів з її рахунку.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб`єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначений Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р. № 2346-ІІІ.

Згідно п.1.14 ст.1 цього закону електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. (п.1.27 ст.1 Закону)

Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. (п.1.4 ст.1 Закону)

Згідно п.14.12 ст. 14 Закону користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. (п.14.16 ст.14 Закону)

Аналогічні приписи містяться у Положенні про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженому постановою Правління НБУ від 05.11.2014р. №705.

Пунктом 7 розділу VI вказаного Положення передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. (п.9 розділу VI Положення)

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язком користувача (держателя) картки, як електронного платіжного засобу, є повідомлення емітента про його втрату, в тому числі про втрату контролю над ним. При цьому, обов`язком емітенту є негайне зупинення здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

При цьому, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню електронного платіжного засобу, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, представник АТ КБ «Приватбанк» вважає, що відповідачем ОСОБА_1 порушено порядок повідомлення банку про втрату електронного платіжного засобу, оскільки п.6.12 Умов і Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті АТ КБ «Приватбанк», передбачено, що клієнт зобов`язаний в триденний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в Банк, яка повинна містити докладний виклад обставин.

У зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в Банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату картки, представник АТ КБ «Приватбанк» вважає, що заперечення відповідача не можуть братися судом до уваги, оскільки є недоведеними.

Апеляційний суд вважає необґрунтованим вказаний довід позивача з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

З огляду на викладене слід дійти висновку, що витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», який міститься у матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 , не може вважатися частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 31.10.2011р., а тому необґрунтованим є довід позивача щодо розповсюдження на ОСОБА_1 порядку повідомлення Банку про втрату картки, встановленого п. 6.12 вказаних Умов і правил.

Крім того, апеляційний суд враховує, що зняття готівки в загальній сумі 20 000 грн (15000 грн та 5000 грн) в банкоматі у м. Кривий Ріг відбулося з картки №312646.

З наданої позивачем довідки (а.с.93) вбачається, що за кредитним договором б/н, укладеним з ОСОБА_1 , останній було видано декілька кредитних карток, зокрема: 15.05.2018 - картка № НОМЕР_3 ; 24.10.2018р. - картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 ; 29.10.2018р. - картка № НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_1 заперечує факт оформлення та отримання нею кредитної картки № НОМЕР_4 та, як наслідок, заперечує факт зняття нею з цієї картки готівки в сумі 20 000 грн у банкоматі у м. Кривий Ріг.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву вказує про те, що факт отримання ОСОБА_1 кредитної картки підтверджується фото клієнта з такою карткою, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.125).

Дослідивши вказаний доказ апеляційним судом встановлено, що на а.с.125 дійсно міститься фото ОСОБА_1 , яка тримає банківську картку. Проте, з вказаного фото неможливо ідентифікувати ані назву банку, яким видана картка, ані її номер.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що наданий позивачем доказ не є достовірним у розумінні ст. 79 ЦПК України, тобто таким, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи.

У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції представнику АТ КБ «Приватбанк» було роз`яснено право надати належні докази на підтвердження обставин щодо отримання особисто ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_4 , проте доказів на підтвердження факту оформлення та використання саме відповідачем кредитної картки № НОМЕР_4 матеріали справи не містять.

Враховуючи, що готівкові кошти в сумі 20 000 грн, які наразі є предметом стягнення та на які банком були нараховані відсотки, пеня та штрафи, були зняті з кредитної картки № НОМЕР_4 , але доказів оформлення та отримання вказаної картки відповідачем матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для стягнення отриманих з неї сум з ОСОБА_1 .

Крім того, представником позивача до суду апеляційної інстанції надано письмові пояснення, за змістом яких карта № НОМЕР_6 відкрита 24.10.2018р. не у відділенні Банку. На телефон Клієнта була встановлена переадресація, після чого був підв`язаний «пустий пластик» і з нього ж зняті кошти. Шахраї через SIM - карту перереєструвались в Приват 24, оформили «оплату частинами», підв`язали пластик 312646 (інші платежі - карти - додати картку - ввели номер картки, рік випуску, CVV - код (вся ця інформація є на картці). Після чого у банкоматі змінили PIN - код на карті НОМЕР_4 та здійснили зняття грошових коштів.

Отже, встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

З урахуванням викладеного та на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 19, 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік