СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15574/21

пр. № 2/759/5539/21

27 серпня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 13.07.2021 року звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, яким просить суд зняти арешт з всього майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 6-414/14 від 09.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1415006.

Позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.02.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Носовець С.Ф. є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Маючи намір укласти договір про відчуження власного нерухомого майна, дізнався що існує обтяження на все майно, яке належить ОСОБА_1 на підставі права власності, яке накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 6-414/14 від 09.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1415006.

Знаючи, що у позивача відсутні боргові зобов`язання перед фізичними чи юридичними особами, а також, що лише він є єдиним власником обтяженого відповідачем нерухомого майна, 21.01.2021 року звернувся із заявою до відповідача - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, про що 27.01.2021 року отримав повідомлення про те, що проведеною відповідачем перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження, по виконанню постанови № 6-414/14 від 09.02.2004 року, за якими боржником є ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебуває, та зареєстрованим не значиться.

Крім того, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу виконавчої служби становить три роки, тому матеріали виконавчого провадження, за якими боржником є ОСОБА_1 , знищені за терміном зберігання. З питання зняття арешту з нерухомого майна позивачу рекомендовано звернутись до суду.

Таким чином, порушуються права приватної власності на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивач не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд і тому вимушений звернутись до суду про зняття цього арешту.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити та розгляд справи провести без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.02.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Носовець С.Ф. є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Позивач маючи намір укласти договір про відчуження власного нерухомого дізнався, що перешкодою в укладанні такого договору є відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 6-414/14 від 09.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1415006.

21.01.2021 року позивач звернувся із заявою до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, про те йому 27.01.2021 року було повідомлено про те, що проведеною перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження, по виконанню постанови № 6-414/14 від 09.02.2004 року, за якими боржником є ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебуває, та зареєстрованим не значиться.

Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1.отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2.надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3.отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4.наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5.відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6.отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7.погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8.отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст.59 «Про виконавче провадження»).

Оскільки в зв`язку з накладенням арешту на майно, ОСОБА_1 не має можливості вчиняти будь-які дії зі своїм майном, а тому представник звернулася до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо зняття арешту з майна, однак згідно повідомлення підстави для зняття арешту з майна позивача відсутні, оскільки проведеною відповідачем перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження, по виконанню постанови Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 6-414/14 від 09.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1415006, за якими боржником є ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебуває, та зареєстрованим не значиться, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з всього майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 6-414/14 від 09.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1415006.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду, через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя І.В. П`ятничук