У Х В А Л А

21 вересня 2021 року

м. Київ

справа №361/4299/2015-ц

провадження №22-з/824/669/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відновлення попереднього стану земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку та житловий будинок, відшкодування моральної і матеріальної шкоди та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до предмета спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та поділ майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02 липня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за №1774 приватним нотаріусом Іваненком О.В. в м. Бровари та відповідний запис в Державному реєстрі на право власності на нерухоме майно - індексний номер 14159866 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:017:0024.

В іншій частині позову - відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та поділ майна - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про відновлення попереднього стану земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном скасовано, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року в указаній частині залишено в силі.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та поділ майна залишено без змін.

Поновлено дію постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в нескасованій частині.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7 097 грн судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року у розмірі 3 000 грн.

18 червня 2021 року Київським апеляційним судом отримано заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Заява обґрунтована тим, що відсторонюючи 27 листопада 2018 року представника двох сторін ОСОБА_5 від участі у справі, апеляційний суд вчинив дію процесуального примусу, яка відповідно до частини другої статті 143 ЦПК України мала бути оформлена ухвалою. Проте, на думку заявника, суд не вчинив покладеного на нього обов`язку та не постановив відповідну ухвалу, а також незважаючи на клопотання ОСОБА_1 залишив поза увагою процесуальні порушення, вчинені судом.

У зв`язку з викладеним, просить ухвалити додаткове рішення, в якому зазначити, що ОСОБА_5 була видалена саме за порушення частини другої статті 40 ЦПК України, яке відбувалось на протязі всього розгляду справи в суді першої інстанції і це порушення було припинене лише діями суду апеляційної інстанції, а також той факт, що одночасне представництво протилежних сторін не тільки імперативно заборонено ЦПК України, а й веде до повного зникнення сили судового рішення, ухваленого в умовах конфлікту інтересів.

Також заявник наполягає на віднесенні всіх судових витрат стадії апеляційного провадження на третю особу з самостійними вимогами ОСОБА_4

17 вересня 2021 року до апеляційного суду надійшли пояснення ОСОБА_1 до заяви про додаткове рішення, в яких заявник просить дооформити видалення з судового процесу адвоката ОСОБА_5 на підставі порушення нею та судом частини другої статті 40 ЦПК України, а також зазначити однією з причин скасування рішення суду першої інстанції ігнорування реального конфлікту інтересів та підробку підписів сторони, а також постановити окрему ухвалу щодо «професійних» дій адвоката ОСОБА_5

На запит Київського апеляційного суду 31 серпня 2021 року надійшла дана цивільна справа.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

На підставі викладеного, колегією суддів вирішено розгляд справи здійснювати за відсутності осіб, що не з`явилися, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Виходячи із положень цих норм, суд апеляційної інстанції може ухвалити додаткове рішення лише за наявності підстав, передбачених статтею 270 ЦПК України.

Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційним судом було вчинено процесуальний примус відносно ОСОБА_5 - представника двох сторін у справі, проте не було постановлено відповідну ухвалу. А також наполягає на віднесенні всіх судових витрат стадії апеляційного провадження на третю особу з самостійними вимогами ОСОБА_4 , а також постановленні окремої ухвали відносно адвоката ОСОБА_5 .

Таким чином, підстави для ухвалення додаткового рішення у розумінні вимог статті 270 ЦПК України відсутні.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року вже було вирішено питання про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_1 .

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог статей 143, 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні, яке відбулось 27 листопада 2018 року, ОСОБА_1 було заявлено клопотання про заборону ОСОБА_5 представляти інтереси будь-кого у даній справі, оскільки вона була представником обох сторін: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою від 27 листопада 2018 року було відмовлено ОСОБА_5 у можливості представляти інтереси ОСОБА_3 у даній справі.

А отже, помилковим є твердження заявника, що апеляційний суд, відмовивши ОСОБА_5 представляти у судовому засіданні ОСОБА_3 у зв`язку з конфліктом інтересів, застосував до ОСОБА_5 захід процесуального примусу відповідно до положень статей 143, 144 ЦПК України.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Виходячи з наведеного та керуючись статтею 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «21» вересня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай