Справа № 697/1530/21
Провадження № 2-о/697/42/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

присяжних: Свитки Н.М., Сиволожської Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Титар Ю.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Бовшика М.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Канів Черкаської області в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Канівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення особи померлою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бовшика М.Ю. звернулась до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою, мотивуючи тим, що вона разом з ОСОБА_2 зареєструвала шлюб 23.12.2005. Протягом тривалого часу подружжя проживало в м. Білозерське Донецької області. Після 14.04.2014 територія вказаного міста опинилася в зоні АТО, проте подружжя продовжувало проживати у вказаному місті. Однак під час одного із багатьох обстрілів та бомбардувань зі сторони бойовиків держави-агресора ОСОБА_2 не вернувся додому. По цьому факту ОСОБА_1 звернулася до поліції із заявою про розшук чоловіка, де було відкрито кримінальне провадження. Слідство триває, є безрезультатним. Після зникнення ОСОБА_2 ніхто не бачив, не спілкувався з ним та не чув про будь-які відомості про нього чи про обставини його зникнення. Заявник вважає, що ОСОБА_2 загинув під час обстрілу зі сторони держави-агресора. Оголошення ОСОБА_2 померлим потрібно заявнику для оформлення спадкових прав. Заявник просить оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим від дня набрання рішення законної сили.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити та визнати померлим її чоловіка ОСОБА_2 . Заявник пояснила, що до 2018 року вона проживала в м. Білозерське Донецької області разом з чоловіком ОСОБА_2 та донькою. У 2018 році вона переїхала в м. Канів, де влаштувалася на роботу, пізніше в м. Канів переїхала також і їхня донька. Чоловік залишився проживати у м. Білозерське, з яким вони продовжували підтримувати зв`язок, донька їздила в гості до нього. З іншими своїми рідними її чоловік не спілкувався. Паспорт ОСОБА_2 заявник забрала із собою, оскільки боялася, що під час воєнний дій документи можуть бути втрачені, також її чоловік зловживав алкогольними напоями. У травні 2020 року зв`язок із ОСОБА_2 було втрачено, і вони почали його розшукувати, звернулися в поліцію.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Бовшик М.Ю. заяву підтримав та просив її задовольнити, в судовому засіданні пояснив, що заявник довела викладені у заяві обставини. ОСОБА_1 змушена була переїхати зі свого постійного місця проживання, але зв`язок з чоловіком підтримувала. Її чоловік ОСОБА_2 не працював, а в травні він не вийшов не зв`язок. Заявник просила розшукати її чоловіка, але де він невідомо. Також свідки підтверджують, що ОСОБА_2 немає. Рішення про оголошення ОСОБА_2 померлим необхідно для реалізації прав на квартиру та вирішення питання щодо його боргів.

Представник заінтересованої особи Канівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилася, письмово подала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, у вирішенні заявлених вимог покладаються на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що є рідною сестрою заявника. Її сестра переїхала, знайшовши роботу. ОСОБА_2 працювати не хотів, залишився сам проживати в м. Білозерське. Її сестра підтримувала зв`язок з ОСОБА_2 , вони теж йому допомагали та спілкувалися з ним. У неї були також ключі від його квартири. 16-17 травня 2020 року ОСОБА_2 на зв`язок не вийшов. М. Білозерське невелике містечко, де всі знають одне одного, але куди зник ОСОБА_2 ніхто не знає. Їхнє місто ніколи не входило до непідконтрольної території, військові дії в ньому не проводилися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що заявник є її рідною тіткою. М. Білозерське є маленьким містечком, де всі знають одне одного. ОСОБА_2 працювати не хотів, до нього приходили друзі і він вживав алкогольні напої. Сама вона працює у магазині, і ОСОБА_2 приходив до неї, брав, що йому було потрібно, вони йому допомагали. Запасні ключі від його квартири також були у них. 17.05.2020 ОСОБА_2 на зв`язок не вийшов. Вони його розшукували, запитували друзів про нього, але куди він зник ніхто не знає. Вони зателефонували заявниці. Військові дії в м. Білозерське та поблизу нього не велися та не ведуться.

Вислухавши пояснення представника заявника, заявника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білозерське Донецької області (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 28.12.2005 виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області, про що в книзі реєстрації актів реєстрації шлюбу 28.12.2005 зроблено запис за № 131 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля від 04.03.2004, серія НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.38).

Відповідно до довідки від 02.05.2019 № 7103- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідно до листа слідчого управління ГУНП в Донецькій області від 05.10.2020 у провадженні слідчого відділення Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 0000482, розпочате за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 , досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 та всіх обставин його зникнення. 22 та 23 травня 2020 року заяви чи звернення щодо зникнення ОСОБА_2 до підрозділу полії не надходили (а.с.12-13).

Як вбачається з листа слідчого управління ГУНП в Донецькій області від 03.06.2020 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000482 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 , за ч.1 ст. 115 КК України, триває (а.с.14).

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 3 частини 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців.

Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Таким чином, оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до вимог статей 305-309 ЦПК України, виникнення справ про оголошення фізичної особи померлою зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян та захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні, належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18.

Як слідує зі ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

В тексті заяви заявник вказала, що оголошення померлим ОСОБА_2 їй необхідно для оформлення спадщини після його зникнення.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Доказів проведення розшукових заходів, окрім формально заведеної розшукової справи та відкриття кримінального провадження з приводу зникнення ОСОБА_2 , як і інших доказів, які дають суду достатньо підстав зробити вірогідність припущення про смерть ОСОБА_2 , до суду не надано.

Також заявником та її представником не надано відомостей про місце проживання ОСОБА_2 на день зникнення та навіть не зазначено при яких обставинах та звідки він зник.

Заявник не повідомляє та не надає доказів щодо проміжку часу, протягом якого в місці постійного проживання ОСОБА_2 відсутні відомості про місце його перебування, що позбавляє суд встановити обставини справи. Доводи заявника про те, що її чоловік міг потрапити під черговий обстріл з боку сторони-агресора жодним доказом не підтверджені, а тому у суду відсутні підстави припускати про загибель ОСОБА_2 від певного нещасного випадку.

До того ж відповідно до додатку № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 7.11.2014 р. № 1085-р м. Білозерське Донецької області, де, як зазначає заявник, проживав ОСОБА_2 , не відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, тобто до тимчасово окупованих територій, що також підтверджується показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Доказів перебування ОСОБА_2 на військовій службі в зоні АТО або перебування на території, яка була під обстрілами, в судове засідання не надано.

Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для оголошення ОСОБА_2 померлим.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не доведено обставин та не надано об`єктивних даних, які б давали суду підстави зробити вірогідне припущення про смерть громадянина ОСОБА_2 , а сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 або наявності обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, а тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89, 259,263-265,268,293, 305-309 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Канівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення особи померлою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий Л . О . Колісник

Присяжні: Н. М. Свитка

Н. В. Сиволожська