Справа № 163/1897/20 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/1350/21 Категорія: 64 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 23 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що йому на праві приватної власності в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4 належить житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що за його згодою у 2010 році відповідачі вселились у даний будинок під умовою укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку. Частину узгодженої суми відповідач сплатив, однак на час звернення до суду з вини відповідача договір купівлі-продажу будинку не укладений, а решту суми відповідачі не доплачують. Неодноразові просьби виселитись з будинку відповідачі ігнорують, продовжують ним користуватись без відповідних правових підстав.

Враховуючи вказане, позивач просив усунути перешкоди у користуванні спірним житловим будинком, як власнику майна, шляхом виселення відповідачів із даного житлового будинку.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 липня 2021 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із житлового будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 по 840 грн 80 коп. судових витрат з кожного.

Не погодившись із даним рішенням суду, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначали, що дійсно між ними та ОСОБА_1 в усному порядку була домовленість про купівлю спірного будинку за 5000 доларів США, за її умовами вони сплатили позивачу грошові кошти у розмірі 2600 доларів США, решту суми мали сплатити після оформлення за позивачем права власності на будинок. Натомість ОСОБА_1 став вимагати від відповідачів решту коштів. Відповідачі зазначають, що за умови повернення сплачених ними коштів у сумі 2600 доларів США погоджуються звільнити будинок, однак позивач цих коштів не повертає.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної справи, про що є відповідні розписки в матеріалах справи, в судове засідання не з"явилися, про причини своєї неявки суду не повідомляли. У зв"язку з цим колегія суддів ухвалила розгляд справи проводити у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12 травня 2015 року, видане приватним нотаріусом Любомльського нотаріального округу Семенюк Н.В., та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності проведена 01 лютого 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Зі змісту довідки відділу ЦНАП Вишнівської сільської ради Любомльського району від 23 квітня 2020 року № 286 вбачається, що відповідачі проживають у вказаному будинку з 2010 року без реєстрації місця проживання.

Згідно з інформацією Вишнівської сільської ради Любомльського району від 12 червня 2020 року ОСОБА_5 зареєстрований по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 на території громади не зареєстрована.

Як встановлено судом, у 2010 році між сторонами відбулась домовленість в усній формі щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу спадкового житлового будинку за 5000 доларів США. На даній підставі відповідачі вселились у будинок та сплатили позивачу частину грошових коштів у розмірі 2600 доларів США. Дана обставина не заперечувалась ними.

Як пояснювали відповідачі, сплачена ними сума коштів була призначена для оформлення за позивачем права власності на будинок, однак у 2014 році позивач став вимагати сплати решту коштів, не виконавши зі своєї сторони зобов`язання щодо належного оформлення права власності. Тому за даних обставин відповідачі відмовлялися звільнити дане житло.

Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належить в порядку спадкування після смерті матері на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджено даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація за ним права власності проведена 01.02.2016 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.05.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Як встановлено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.547 ЦК України закріплене правило про те, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За положеннями частин першої-третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, при укладенні попереднього договору має бути дотримана така форма договору, яка є аналогічною основному договору, у досліджуваних правовідносинах тобто, договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з нормами ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Із системного аналізу наведених норм права випливає, що попередній договір купівлі-продажу мав укладатися у письмовій формі та підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У даному випадку попередній договір за формою не відповідав вимогам, встановленим законом до основного договору, оскільки не був укладений в письмовій формі та не був нотаріально посвідчений, отже в силу закону є нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18).

Разом з тим, у пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відповідачами не доведено належними доказами укладення з ОСОБА_1 попереднього договору про купівлю в майбутньому житлового будинку, тому судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для проживання відповідачів у будинку, що їх проживання у будинку чинить перешкоди власнику в реалізації його права власності, тому позивач в силу положень ст. 391 ЦК України має право вимоги за даним позовом, який суд підставно задовольнив.

Покликання відповідачів на часткову оплату позивачу вартості будинку, в якому вони проживали, в сумі 2600 доларів США в рахунок його придбання за майбутнім договором купівлі-продажу не спростовує правильність висновків суду першої інстанції, оскільки не породжує права власності чи права на проживання у спірному житлі, а лише свідчить про наявність між сторонами спору щодо повернення вказаної суми коштів.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що , вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 23 липня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді