КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/46310/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/9994/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через представника ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, пені, зобов`язання сплачувати аліменти,

в с т а н о в и в :

у грудні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 749 657,78 грн, з усіх видів його заробітку, майна та грошових коштів, що належать або підлягають передачі або сплаті і знаходяться у нього чи в інших осіб, в тому числі розміщені на банківських та інших рахунках, але не тільки, що належать відповідачу; зобов`язати сплачувати на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 30 000 грн з усіх видів заробітку (доходу) і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом та майна, щомісячно, починаючи стягнення з 10.12.2017 і до повного виконання умов договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 29.10.2010, що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобєлевою А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 864.

В обґрунтування позову зазначала, що з 26.09.1999 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2011. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. 29.10.2010 укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, відповідно до якого відповідач зобов`язався здійснювати сплату аліментів на утримання сина у розмірі 30 000 грн щомісячно. Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує. Договором також передбачено, що у разі несвоєчасного виконання умов договору відповідач сплачує неустойку у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Висновком № 122/17 експертно-економічного дослідження від 14.12.2017 встановлено, що загальний розмір заборгованості складає 6 749 657,78 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість по сплаті аліментів за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 29.10.2010 у сумі 3 374 828, 89 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_5 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення у частині незадоволених позовних вимог, а в іншій частині залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що стягнення пені регулюється законом та договірними відносинами, що визначені у п. 11 договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини. Даний договір укладено у добровільному порядку та пункт договору, який передбачає сплату пені не оскаржувався.

У відзиві представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить закрити апеляційне провадження посилаючись на те, що до апеляційної скарги не додано документів на підтвердження повноважень представника апелянта, апеляційна скарга не містить обґрунтувань щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права та апелянтом не сплачено судовий збір. Також вважає, що суд безпідставно поновив строк на подачу апеляційної скарги, оскільки не надано доказів про те, що з текстом рішення апелянт ознайомилася 26.04.2021. Повний текст судового рішення оприлюднено 31.03.2021 та представник ОСОБА_5 мав вільний доступ для ознайомлення з рішенням суду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не застосовано позовну давність, про сплив якої було заявлено. Позивачкою нарахована заборгованість з жовтня 2010 року по листопад 2017 року. Договором позовна давність не збільшена за домовленістю сторін, отже до вказаного договору застосовуються загальні приписи про позовну давність. Разом з тим, звернувшись в грудні 2017 року строк позовної давності можливий до сум, які підлягають сплаті із січня 2015 року. Суд також не врахував доводи відповідача про те, що між сторонами була домовленість про те, що кошти, отримані позивачкою від здачі в оренду спільної квартири сторін по АДРЕСА_1 мають бути зараховані як аліменти на утримання сина. Така ж домовленість існувала і щодо здачі в оренду нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 . Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, які б підтвердили домовленість про зарахування аліментів за рахунок передачі спільного майна в оренду, а також витребування від Державної податкової служби у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві документів, які підтвердили б здачу в оренду його частини нерухомого майна та отримання орендної плати. Суд також не дослідив вину відповідача у простроченні зобов`язання. Відповідно до п. 4 договору між батьками про сплату аліментів грошові кошти повинні передаватись безпосередньо ОСОБА_5 . Проте фактична передача коштів була неможлива, оскільки позивачка уже давно проживає в Англії, де має сім`ю. Відповідач сплачував кошти на утримання сина на картковий рахунок, проте коли закінчився строк дії картки, позивачка не надала жодних нових реквізитів, доступних для оплати. Отже він був позбавлений можливості виконати зобов`язання та сплатити кошти на рахунок чи будь - яким іншим способом, доступним для передачі. Вважає, що він не повинен нести відповідальність, оскільки позивачка у період з жовтня 2010 року і до моменту подання позову не здійснила жодних дій щодо забезпечення функціонування відкритого рахунку, до вчинення яких він не міг виконати свого обов`язку. Суд також не проаналізував та не звернув уваги на неточності у експертно - економічному дослідженні. Позивачкою не надано до суду договору з експертом, що ставить під сумнів допустимі межі висновків, які міг робити експерт. Крім того, вважає, що дослідження не відповідає Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та відповідно до ст. 78 ЦПК України є недопустимим доказом. Суд також безпідставно допустив представництво позивачки особою без належних повноважень, не перевірив наявність договору про надання правової допомоги між позивачкою та адвокатом. Такий договір долучено до справи лише 10.02.2021, а з 01.01.2019 до 10.04.2020 ОСОБА_3 діяв на підставі довіреності. Також вважає, що позивачка обрала невірний спосіб захисту, та не підтвердила належними і допустимими доказами наявність заборгованості зі сплати аліментів. Позивачкою не було надано до суду доказів направлення вимоги відповідачу про погашення заборгованості та звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Надалі представник відповідача подав клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивачки, оскільки вважає, що су безпідставно поновив строк на подачу апеляційної скарги. Крім того, апелянт не вказала у чому полягає порушення судом норм матеріального и процесуального права, не сплатила судовий збір, та апеляційна скарга підписана особою, яка не має повноважень на її підписання.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу позивачки та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу відповідача, та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу позивачки.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 26.09.1999 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19.01.2011 розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.10.2010 сторони уклали договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобєлевою А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 864.

Відповідно до умов цього договору сторони домовилися про те, що після розірвання шлюбу, їх син буде проживати разом з матір`ю - ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 зобов`язана піклуватися про здоров`я спільної дитини, брати участь у вихованні та утриманні дитини незалежно від шлюбних стосунків ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .

Згідно з п. 4 договору ОСОБА_2 зобов`язується брати участь у вихованні та утриманні дитини добровільно, незалежно від стосунків подружжя. На утримання дитини ОСОБА_2 зобов`язується добровільно сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 30 000 грн до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання сина у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання, за умови, що дитині не виповниться більше двадцяти трьох років. Сторони домовились про те, що виплата аліментів буде здійснюватися не пізніше 10 (десятого) числа поточного місяця за минулий місяць, шляхом передачі коштів ОСОБА_5 . Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Розмір аліментів не може бути меншим за 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У разі зміни матеріального стану погіршення здоров`я будь-якої зі сторін договору, за взаємною згодою, сторони можуть вносити зміни або доповнення до цього договору шляхом укладення додаткового нотаріально посвідченого договору (п. 9 договору).

Відповідно до п. 11 договору при виникненні у ОСОБА_2 заборгованості за аліментами з його вини або в разі несвоєчасного виконання ним умов цього договору, він сплачує ОСОБА_5 відповідно до ст. 196 СК України неустойку в розмірі 1,0 % від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню підлягає заборгованість зі сплати аліментів за період з часу укладення договору і до 11.12.2017. Відмовляючи у стягненні пені, суд виходив з того, що розмір пені обраховано стороною невірно.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у зв`язку з тим, що позивачкою невірно визначено її розмір суд тим самим визнав, що позивачка має право на отримання пені.

Встановивши, що відповідачем порушено строки сплати аліментів, а позивачка має право на отримання пені суд мав перевірити розрахунок, наданий позивачкою, зазначити в чому полягає його неправильність, навести відповідний розрахунок та задовольнити позов в частині стягнення пені на суму, яка відповідає положенням договору та ст. 196 СК України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч. 2 с. 184 СК України в редакції статті до 08.07.2017 не передбачено індексацію розміру аліментів, визначених за домовленістю сторін. Так само ч. 1 ст. 196 СК України до 08.07.2017 не передбачено стягнення пені за прострочення сплати аліментів, визначених за домовленістю сторін.

Проте сторони у договорі визначили право стягувача як на отримання аліментів з урахуванням індексації (п. 4 договору), так і на стягнення пені за прострочення сплати аліментів (п. 11 договору).

За вказаних обставин вирішуючи питання про розмір заборгованості необхідно керуватися умовами договору, та позивачка має право як на отримання аліментів з урахуванням індексації, так і на отримання пені.

За своєю правовою природою договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини належить до сімейно-правових договорів, оскільки в результаті його укладення та виконання настають правові наслідки, передбачені нормами сімейного законодавства, - надання батьками утримання дитини. Договір спрямований насамперед на добровільне виконання одним з батьків аліментного зобов`язання.

Водночас такий договір має відповідати загальним вимогам ст. 203 ЦК України та відповідно до ст. 8 СК України до зазначеного договору застосовуються норми цивільного законодавства, що регулюють питання виконання та відповідальності за невиконання зобов`язань по договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність є строком для подання позову особою, право якої порушене.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За положеннями зазначених норм позовна давність - це строк, протягом якого особа, право якої порушено, має реалізувати своє право на судовий захист порушеного права.

Позивач просила стягнути заборгованість по аліментам з жовтня 2010 року по листопад 2017 року.

З позовною заявою до суду ОСОБА_5 звернулася 19.12.2017.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Стягуючи заборгованість за період з жовтня 2010 року суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ст. 191 СК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення позивачки з даним позовом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Аналіз вищевказаних норм цивільного та сімейного законодавства дає підстави вважати, що законодавець хоча і не передбачає застосування у сімейних правовідносинах позовної давності, проте стягнення аліментів за минулий час до внесення змін у ч. 2 ст. 191 СК України Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 обмежує строком, який відповідає загальному строку позовної давності.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Правова природа аліментів є однаковою і тоді коли аліменти стягуються за рішенням суду, і тоді, коли такий розмір аліментів сторони визначили у договорі. Сплата аліментів тим з батьків, який проживає окремо від дитини є способом виконання зобов`язання утримувати дитину.

Відтак на думку колегії суддів стягнення аліментів, визначених за домовленістю сторін за минулий час без обмеження будь - яким строком не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, які передбачені ч. 8 ст. 7 СК України та п. 6 ст. 3 ЦК України, а також не відповідає рівності прав стягувачів аліментів.

У матеріалах справи відсутні будь - які докази звернення позивачки до відповідача з питанням сплати аліментів з часу укладення договору і до дня пред`явлення позову. Позивачка також не зазначає будь - яких причин неможливості звернення до суду з позовом про стягнення аліментів чи до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису з часу, коли вона не отримала аліментів у визначеному договором розмірі.

Відтак колегія суддів вважає, що за вищевказаних обставин аліменти підлягають стягненню за три роки до звернення позивачки з даним позовом.

Розмір несплачених аліментів за такий період (з грудня 2014 року по листопад 2017 року) з урахуванням сплачених сум аліментів складає 1 050 585,10 грн. Індексація застосовується до аліментів, які мали сплачуватися у період з грудня 2015 року по травень 2015 року та у вересні, листопаді 2015 року. Індекси інфляції, у розрахунку, який міститься у висновку експертно-економічного дослідження є правильними, проте розмір аліментів з урахуванням індексації грошових коштів визначено невірно, оскільки індексацію застосовано до сум, до яких уже застосовано індексацію. Тобто індексацію застосовано на індексацію, а не лише на розмір аліментів, що суперечить вимогам закону та умовам договору.

Індексація від суми аліментів 30 000 грн, а у квітні та травні 2015 року від суми 13 000 грн (платним було сплачено 17 000 грн та 19 820 грн) складає відповідно 930 грн, 1 530 грн, 3 240 грн, 820 грн, 36,40 грн, 690 грн, 600 грн, що разом складає 8 206,40 грн.

Відтак розмір аліментів з урахуванням індексації за період з грудня 2014 року по листопад 2017 року включно складає 1 058 791, 50 грн (1 050 585,10+8 206,40).

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визначення розміру заборгованості по аліментам підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не має будь - якої заборгованості по аліментам доказами не підтверджені.

Розписка від 15.06.2015 про те, що ОСОБА_5 у період здачі в оренду нерухомості 1/2 частину від отриманих коштів буде витрачати виключно на утримання дитини як аліменти не є доказом ні укладення договору оренди, ні доказом отримання коштів.

Відповідно до відповіді ДПС України ГУ ДПС у м. Києві від 09.10.2019, наданої на запит суду, інформація про отримання ОСОБА_5 доходу від здачі в оренду нерухомості відсутня.

Сторони не вносили змін до договору щодо способу сплати аліментів, їх розміру тощо.

До того ж відповідачем не надано будь - яких доказів щодо сплати аліментів у розмірі, визначеному договором і до написання розписки.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи відповідача про те, що він передавав позивачці грошові кошти у сумах, навіть більших ніж зазначено у договорі, доказами не підтверджені.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не має права на стягнення заборгованості за рішенням суду, оскільки не вирішувала це питання у позасудовому порядку шляхом звернення до нотаріуса з питанням вчинення виконавчого напису суперечать ст. 124 Конституції України.

Оскільки позивачкою доведено, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, а судом визначено розмір такої заборгованості, позивачка має право на отримання пені за прострочення сплати аліментів. Позивач просила стягнути пеню за період з грудня 2016 року по листопад 2017 року.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У період з грудня 2016 року по листопад 2017 року відповідач аліменти не сплачував.

Станом на грудень 2016 року заборгованість по сплаті аліментів складала 720 900 грн. Кількість днів прострочення станом на листопад 2017 року включно складає 365 днів.

Розмір пені за грудень 2016 року складає 2 631 285 грн (720 900*365*1%).

За положеннями ст. 196 СК України розмір пені не може становити більше 100 відсотків заборгованості.

Позивачка також просила стягнути пеню у розмірі заборгованості.

Оскільки розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 1 058 791, 50 грн, то розмір пені, який підлягає стягненню також складає 1 058 791, 50 грн.

Оскільки розмір пені по заборгованості за грудень 2016 року уже перевищує 100 відсотків заборгованості, колегія суддів не вбачає необхідності наводи розрахунок пені за інші місяці.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Колегія судів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивачки, оскільки апеляційна скарга підписана представником позивачки ОСОБА_3 , який є адвокатом. Повноваження представника позивачки у суді першої інстанції підтверджені довіреністю (а.с. 4 т.1), а з 10.04.2019 ордером, у суді апеляційної інстанції повноваження представника підтверджені ордером та договором.

Строк на апеляційне оскарження позивачці поновлено ухвалою суду від 09.06.2021 та законом не передбачено можливості перегляду підстав поновлення такого строку на стадії апеляційного розгляду. Питання відповідності апеляційної скарги вимогам ст. 356 ЦПК України вирішено ухвалою від 14.07.2021 та дане питання також не підлягає перегляду на стадії апеляційного розгляду. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року в частині стягнення заборгованості по аліментам змінити, зменшивши розмір стягнення з 3 374 828, 89 грн до 1 058 791,50 грн.

Рішення суду в частині відмови у стягненні пені скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 1 058 791,50 грн пені.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук