У Х В А Л А

про закриття провдження у справі

Справа № 126/1008/21

Провадження № 2/126/540/2021

"14" грудня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Олійник І. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визнати за нею право власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а саме: 1/2 частку житлового будинку, та 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані в АДРЕСА_1 , стягнувши на користь відповідачів 17090 грн. 67 коп.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 18.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує частково, відмовляється від вимоги про стягнення з неї на користь відповідача коштів відмовляється.

Відповідач. ОСОБА_3 , також в судове засідання не з`явився. через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази і з`ясувавши дійсний зміст правовідносин сторін, приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у селі Велика Киріївка, у віці 25 років помер ОСОБА_4 , з яким у позивачки було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Згідно із довідкою №1716 від 20.11.2020 року, виконавчим комітетом Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, у померлого ОСОБА_4 є пережиле подружжя ОСОБА_1 крім нею. спадкоємцями за законом є батьки померлого: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ..

ОСОБА_1 , спадщину після смерті свого чоловіка у встановленому законом порядку прийняла, що підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи, заявою про прийняття спадщини від 24.11.2020 року.

Спадкові правовідносини врегульовано нормами Книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна ,можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

За нормами частини 1 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини). Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, відповідно до наведених вимог законодавства позивач і відповідач є спадкоємцями першої черги і вважаються такими, що прийняли спадщину. При цьому частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Станом на момент розгляду цієї справи ні позивач, ні відповідач не отримали свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У позовній заяві не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення прав позивача відповідачем, які саме права, свободи чи інтереси позивача відповідач не визнавав чи оспорював на момент звернення до суду. Не обґрунтовано також наявності охоронюваного законом інтересу, який підлягає захисту у суді. Не обґрунтовано цього і сторонами під час судового розгляду.

Після з`ясування усіх обставин справи і дослідження наданих доказів судом встановлено, що позивач фактично бажає бути власником 1/2 будинку і земельної ділянки, належної за життя іі померлому чоловікові.

Однак, з наведених норм законодавства вбачається, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Відповідаючи на аргумент сторони позивача про те, що сторони мають право оформити майно через суд, слід зазначити, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У зв`язку із внесенням змін до Конституції України, на сьогодні в контексті цивільного судочинства юрисдикція судів поширюється не на всі правовідносини, які виникають у державі між особами, а саме на юридичні спори. Такі зміни обумовлені прагненням законодавця запобігти виконанню судами не притаманних їм функцій, включаючи в деяких випадках функції інших органів державної влади, оскільки суди не покликані вирішувати будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин. Функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто - юридичних спорів. Саме про це зазначено у пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)".

Внесення зазначених змін у Конституцію України обумовило запровадження правила, яке передбачено пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, а саме: суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, за змістом пункту 2 частини першої статті 255ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Наведені правові висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 01.03.2021 у справі № 372/977/19, які суд враховує у цій справі.

Судом достовірно встановлено, що дійсною причиною звернення до суду стало бажання сторін розподілити частки у спадковому майні після закінчення законодавчо встановленого строку для відмови від спадщини. Зокрема, позивач бажає, щоб за нею визнали право власності на 1/2 частину будинку і земельну ділянку, які є спадковим майном після смерті її чоловіка, і відповідач також бажає цього, що підтверджено заявою про визнання позову.

Під час судового розгляду не встановлено жодних суперечностей чи наявності конфлікту між сторонами з приводу розподілу майна. Натомість судом з`ясовано, що перерозподілити частки у спадковому майні в порядку відмови батьків (відповідачів у справі) від частки у спадщині на користь позивачки, яка являлася дружиною їх померлого сина, сторони не змогли через те, що звернулися з цим питанням до нотаріуса після закінчення відведеного на це законом шестимісячного строку.

Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про те, що юридичний спір між сторонами відсутній, відтак на ці правовідносини сторін юрисдикція суду не поширюється.

Долучена до позовної заяви постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 5/02-31 від 01.02.2020 року, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин, що між спадкоємцями щодо поділу спадщини визначається спір щодо розподілу спадкового майна, не свідчить про наявність юридичного спору між позивачем і відповідачем за викладених у позовній заяві підстав і предмета позовних вимог, а, відповідно, і не свідчить про наявність предмета спору у цій справі.

Оскільки сам спір і, як наслідок, предмет спору відсутні, провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки у справі закрито провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору, сума сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, внесений згідно із квитанцією №54490233 від 25.02.2021 року.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Р. В. Хмель