КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/17229/20

номер провадження: 22-ц/824/11017/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Саргсян Елени Славіківни, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Чорного Івана Васильовича та за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовичана ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у складі судді Гончарука В.П., усправі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, стягувачі: публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В., стягувачі: публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що постановою приватного виконавця Іванова А.В. від 07 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження №62933431 з примусового виконання виконавчого листа № 755/22611/14-ц, виданого 06 липня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва.

12 листопада 2020 року приватним виконавцем Івановим А.В. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 62963431, згідно з якою накладено арешт на:

двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок підключено до мережі електропостачання, газопостачання, водопостачання та до міської централізованої мережі каналізації. Реєстраційний номер виконавчого провадження: 62963431. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1496 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:031:0091;

земельну ділянку площею 0,1496 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, кадастровий номер :03:031:0091. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, який підключено до мережі електропостачання, газопостачання, водопостачання та до міської централізованої мережі каналізації;

земельну ділянку площею 0,1904 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, з поліпшеннями у вигляді одноповерхового дерев`яного будинку з верандою приблизно 20,4 м х 8,6 м, площею приблизно 170 кв.м, кадастровий номер :03:031:0092.

Заявник зазначав, що приватний виконавець не повідомив його про надання 12 листопада 2020 року об 11 год 00 хв. доступу до житлового будинку загальною площею 544,6 кв.м та до земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:031:0092, :03:031:0091, що знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин. Станом на день прийняття постанови про опис та арешт майна боржника у приватного виконавця Іванова А.В. відсутні будь-які докази вручення боржнику вимоги приватного виконавця від 09 листопада 2020 року у ВП №62963431, а тому він не знав та не міг знати про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин.

Також вказував, що провівши опис та арешт вказаного будинку, приватним виконавцем Івановим А.В., у порушення п.5 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 (далі - Порядок), призначено зберігачем арештованого майна ОСОБА_4 , тобто іншу особу, а не боржника ОСОБА_1 , в той час як згідно з п. 5 Розділу II Порядку зберігачами арештованого майна, що є об`єктами нерухомого майна, призначаються виключно боржник або члени його сім`ї. Зазначав, що ОСОБА_4 не являється ані боржником, ані членом його сім`ї.

Зазначав, що відповідно до акту приватного виконавця від 11 листопада 2020 року повідомлено адвоката Годованюка О.В. про те, що на його адресу та адресу ОСОБА_1 цінними поштовими відправленнями №731, №076, №170 з описами - вкладеннями надіслано вимогу приватного виконавця №1563-62963431/20 від 09 листопада 2020 року про забезпечення 12 листопада 2020 року об 11 год 00 хв. приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Іванову А.В. доступу до житлового будинку. Проте, поштові відправлення №731, №076, №170 ані боржником, ані його представником не отримувалися.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив:

визнати протиправними та незаконними дії приватного виконавця Іванова А.В. по складенню постанови про опис та арешт майна ОСОБА_1 від 12 листопада 2020 року у виконавчому провадженні №62963431, а постанову такою, що винесена приватним виконавцем з грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5) та скасувати постанову про опис та арешт майна ОСОБА_1 від 12 листопада 2020 року у виконавчому провадженні №62963431;

визнати протиправними та незаконними дії приватного виконавця Іванова А.В. щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про надання ним доступу 12 листопада 2020 об 11 год 00 хв. до житлового будинку, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та до земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:031:0092, :03:031:0091, що знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин;

визнати протиправними та незаконними дії приватного виконавця Іванова А.В. щодо призначення відповідальним зберігачем описаного майна ОСОБА_4 ;

визнати протиправними та незаконними дії приватного виконавця Іванова А.В. щодо складення акту про відмову адвоката Годованюка О.В. отримати від розписку вимоги приватного виконавця Іванова А.В. №1563-62963431/20 від 09 листопада 2020 року, що містить ознаки кримінального правопорушення, про що повідомлено правоохоронні органи, в тому числі, дії приватного виконавця Іванова А.В. по складенню акту про відмову Годованюка О.В. отримати під розписку вимоги приватного виконавця Іванова А.В. №1563-62963431/20 від 09 листопада 2020 року;

визнати постанову про опис та арешт майна боржника від 12 листопада 2020 року у ВП №62963431 щодо житлового будинку, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 15412878); земельної ділянки площею 0,1904 га, кадастровий номер :03:031:0092, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин; земельної ділянки площею 0,1496 га, кадастровий номер :03:031:0091, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин такою, яка не підлягає застосуванню;

зупинити дію постанови про опис та арешт майна боржника від 12 листопада 2020 року у ВП №62963431 щодо житлового будинку, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 15412878); земельної ділянки площею 0,1904 га, кадастровий номер :03:031:0092, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин; земельної ділянки площею 0,1496 га, кадастровий номер :03:031:0091, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин;

зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №755/22611/14-ц, виданого 06 липня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. від 12 листопада 2020 року про опис та арешт майна в частині призначення відповідальним зберігачем описаного майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні скарги в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Саргсян Е.С. подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати в частині відмови у скарзі ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають знання для справ, порушення судом матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на день винесення постанови про опис та арешт майна боржника у приватного виконавця Іванова A.B. були відсутні будь-які докази вручення боржнику вимоги приватного виконавця від 09 листопада 2020 року у ВП №62963431. Тому вважає, що ОСОБА_1 не знав та не міг знати про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що 11 листопада 2020 року стороною боржника повідомлено приватного виконавця Іванова A.B. про необхідність відкладення вчинення виконавцем будь-яких дій у виконавчому провадженні, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , яке мотивоване виявленням у боржника коронавірусної хвороби (копія заяви наявна в матеріалах справи). Незважаючи на те, що 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 разом із родиною та малолітньою дитиною перебували за адресою: АДРЕСА_1 , приватний виконавець Іванов A.B., який прибув за вказаною адресою для проведення виконавчих дій, не повідомив про це боржника. У результаті ОСОБА_1 стало відомо про виконавчі дії, проведені приватним виконавцем Івановим A.B. за згаданою вище адресою, лише після отримання ним постанови про опис та арешт майна боржника від 12 листопада 2020 року. Тому вважає, що постанова приватного виконавця Іванова A.B. про опис та арешт майна ОСОБА_1 від 12 листопада 2020 року у ВП №62963431 винесена приватним виконавцем з грубим порушенням ст.ст.19, 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у результаті неправомірних дій приватного виконавця боржник був фактично позбавлений можливості взяти участь у проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту його майна, скористатися професійною правничою допомогою, зробити відповідні зауваження та надати необхідні пояснення, отримати вказане майно на відповідальне зберігання.

Крім того, зазначає, що 11 листопада 2020 року представником ОСОБА_1 було подано до офісу приватного виконавця Іванова A.B. лист про відкладення вчинення будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні. Однак, 11 листопада 2020 року приватним виконавцем Івановим А.В. складено акт про те, що адвокат Годованюк О.В. відмовився отримати нарочно під розписку екземпляр вимоги приватного виконавця №1563-62963431/20 від 09 листопада 2020 року. На думку заявника, зазначений акт складений приватним виконавцем за відсутності самої події, оскільки приватний виконавець Іванов A.B. усвідомлюючи свої протиправні дії щодо неналежного повідомлення боржника ОСОБА_1 про наявність вимоги приватного виконавця №1563-62963431/20 від 09 листопада 2020 року залучив свого помічника Мойсея І.М. , який перебуває з ним у трудових відносинах до складання акту, який не може встановлювати будь-яких юридичних фактів.

Вказує, що жоден із представників ОСОБА_1 11 листопада 2020 року не отримував будь-яких вимог та не відмовлявся від їх отримання від приватного виконавця, 11 листопада 2020 року приватний виконавець Іванов A.B. не перебував у своєму кабінеті та в кабінеті помічника приватного виконавця за адресою: місто Київ, вул. Лютеранська, буд.13, оф.2. Також зазначає, що при поданні листа про відкладення помічником приватного виконавця не встановлювалася особа, яка подала листа про відкладення та не перевірялися її повноваження. Не має підстав вважати, що документ був поданий Годованюком О.В .

Відповідно до акту приватного виконавця від 11 листопада 2020 року нібито повідомлено адвоката Годованюка О.В., що на його адресу та адресу ОСОБА_1 цінними поштовими відправленнями за №№ 731, 076, 170 з описами-вкладеннями надіслано вимогу приватного виконавця №1563-62963431/20 від 09 листопада 2020 року про забезпечення приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Іванову А.В. 12 листопада 2020 р. об 11 год 00 хв. доступу до житлового будинку. Проте, поштові відправлення №№731, 076, 170 ані боржником, ані його представником не отримувалися. Враховуючи наведене представник заявника вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Чорний І.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обґрунтованість скарги боржника щодо протиправності постанови приватного виконавця від 12 листопада 2020 року про опис та арешт майна в частині призначення відповідальним зберігачем описаного майна ОСОБА_4 , оскільки вказані висновки суперечать вимогам ст.19, ч.ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що згідно зі ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій. Відсутність боржника при проведені опису майна не може бути перешкодою для проведення такого опису (постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №904/1069/18 та постанова Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №910/22695/13).

Вказує, що судом не враховано факт ухилення та перешкоджання боржником щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, що підтверджується судовими рішеннями.

Приватний виконавець виконавчого округу міста КиєваІванов A.B. також подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 , посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована ти, що судом першої інстанції не досліджено, а ОСОБА_1 не надано доказів, про перебування останнього у своєму домоволодінні в день складання постанови про опис та арешт манна від 12 листопада 2020 року. Вказує, що висновки суду щодо протиправності постанови приватного виконавця від 12 листопада 2020 року про опис та арешт майна в частині призначення відповідальним зберігачем описаного майна ОСОБА_4 суперечать вимогам ст.19, ч.ч.1-3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах від 15 жовтня 2019 року у справі №904/1069/18 та від 09 листопада 2020 року у справі №910/22695/13, зазначив, що згідно зі ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій. Відсутність боржника при проведені опису майна не може бути перешкодою для проведення такого опису.

Вказує, що судом не враховано факт ухилення та перешкоджання боржником щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, що встановлено судовими рішеннями.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Саргсян Е.С. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чорного І.В., в якому зазначає, що висновок суду в частині задоволення скарги ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах ст.ст.56, 58 Закону України «Про виконавче провадження» та п.5 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чорного І.В. залишити без задоволення.

Також представник ОСОБА_2 - адвокат Чорний І.В. подав відзив на апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста КиєваІванова A.B., в якому просить її задовольнити з підстав, зазначених в ній.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

По справі встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за заявою стягувача ОСОБА_2 приватним виконавцем виконавчого округу Івановим А.В. 13 березня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61551656 на підставі виконавчого листа, виданого 13 березня 2002 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі №755/16868/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором ( а.с.185-187, 195-196, т.1).

07 вересня 2020 року за заявою стягувача ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» приватним виконавцем виконавчого округу Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62963431 на підставі виконавчого листа, що виданий 06 липня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва у цивільній справі №755/22611/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором (а.с.211, 221-222, т.1).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. від 07 вересня 2020 року об`єднано виконавчі провадження №61551656 та №62963431 у зведене виконавче провадження №62976891(а.с.224-225, т.1).

07 вересня 2020 року приватним виконавцем Івановим А.В. було отримано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у боржника ОСОБА_1 нерухомого майна (а.с.232-242, т.1).

Також 07 вересня 2020 року приватний виконавець Іванов А.В. звернувся з вимогою до боржника ОСОБА_1 про надання 16 вересня 2020 року о 10 год 00 хв. доступу до житлового будинку, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та до земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:031:0092, :03:031:0091, що знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин (а.с.226-227, т. 1).

14 вересня 2020 року представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Чорний І.В. подав приватному виконавцю виконавчого округу Іванову А.В. клопотання про відкладення виконавчих дій, що були заплановані на 16 вересня 2020 року (а.с.243, т.1).

За результатами розгляду вказаного клопотання приватним виконавцем Івановим А.В. 14 вересня 2020 року винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженням №62976891, що були призначені на 16 вересня 2020 року до 17 вересня 2020 року (а.с.245-246, т.1).

15 вересня 2020 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Годованюк О.В. подав приватному виконавцю Іванову А.В. заяву про відкладення виконавчих за зведеним виконавчим провадженням №62976891, що були призначені на 17 вересня 2020 року (а.с.8, т.2).

За результатами розгляду вказаного клопотання приватним виконавцем Івановим А.В. 16 вересня 2020 року винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженням №62976891, що були призначені на 17 вересня 2020 року до 22 вересня 2020 року (а.с.13-15, т.2).

21 вересня 2020 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Годованюк О.В. подав приватному виконавцю Іванову А.В. заяву про відкладення виконавчих за зведеним виконавчим провадженням №62976891, що були призначені на 22 вересня 2020 року (а.с.16, т. 2).

За результатами розгляду заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Годованюка О.В. від 21 вересня 2020 року приватний виконавець Іванов А.В. повідомив заявника про відсутність підстав для відкладення запланованих виконавчих дій, призначених на 22 вересня 2020 року (а.с.19-20, т.2).

22 вересня 2020 року приватним виконавцем Івановим А.В. в присутності представника стягувача ОСОБА_2 - адвоката Чорного І.В., представників стягувача АТ «Укрсімбанк» - Хоменка О.В., Гелуненко В.І. та представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Годованюка О.В. складено акт щодо фактичної неможливості потрапляння на територію земельної ділянки та будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-22, т. 2).

09 листопада 2020 року приватним виконавцем Івановим A.B. складено вимогу №1563-62964331/20, адресовану боржнику ОСОБА_1 та адвокату Годованюку О.В., якою зобов`язано боржника надати доступ до житлового будинку, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та до земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:031:0092, :03:031:0091, що знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, 12 листопада 2020 року об 11 год 00 хв. Вказана вимога була направлена адресатам в той же день, що підтверджується описами вкладення у цінний лист (а.с.89-90, 91-93, т.2)

11 листопада 2020 року приватним виконавцем Івановим А.В. у присутності помічника приватного виконавця Іванова А.В. - Мойсея І.М., складено акт, яким зафіксовано факт відмови представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Годованюка О.В. отримати під розписку екземпляр вимоги приватного виконавця №1563-62964331/20 від 09 листопада 2020 року про забезпечення 12 листопада 2020 року об 11 год 00 хв. доступ до житлового будинку, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та до земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:031:0092, :03:031:0091, що знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин ( а.с.96, т.2).

12 листопада 2020 року приватним виконавцем Івановим А.В. здійснено вихід до домоволодіння та земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт (а.с.100-103, т.2).

Того ж дня, тобто 12 листопада 2020 року приватний виконавець Іванов А.В. виніс постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на майно: двоповерховий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 544,6 кв.м, житловою площею 117,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та до земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:031:0092, :03:031:0091, що знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин. Призначено відповідальним зберігачем описаного майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11-116, т.2).

Обгрунтовуючи вимоги скарги на рішення та дії приватного виконавця Іванова А.В., боржник ОСОБА_1 посилався на порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні ним виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню №62976891.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Задовольняючи частково скаргу та, взнаючи протиправною постанову приватного виконавця Іванова А.В. від 12 листопада 2020 року про опис та арешт майна в частині призначення відповідальним зберігачем описаного майна ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що зберігачем вказаного майна призначено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» також визначено, що майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У пункті 5 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року, встановлено, що виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна.

Зберігачами можуть бути боржник, члени його сім`ї або інші особи, у тому числі організатор.

Боржник або члени його сім`ї призначаються зберігачами арештованого майна у виключних випадках, зокрема щодо нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва та іншого майна, яке не може бути передано на зберігання організатору з об`єктивних причин без пошкодження його властивостей, конструкції, функціональності чи зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Боржник та члени його сім`ї забезпечують зберігання майна безоплатно.

У разі письмової відмови боржника та членів його сім`ї, інших осіб прийняти арештоване майно на зберігання таке майно підлягає в обов`язковому порядку передачі на зберігання організатору.

Судом першої інстанції встановлено, що боржник ОСОБА_1 в день складання постанови про опис та арешт майна 12 листопада 2020 року перебував у своєму домоволодінні, яке було арештоване та описано приватним виконавцем Івановим А.В.

Отже, здійснюючи опис та арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , приватний виконавець Іванов А.В. повинен був призначити зберігачем арештованого майна боржника або членів його сім`ї.

Будь-яких доказів того, що боржник ОСОБА_1 або члени його сім`ї відмовилися прийняти арештоване майно на зберігання, матеріали виконавчого провадження, не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що приватний виконавець Іванов А.В. прийняв неправомірне рішення, призначивши відповідальним зберігачем описаного майна іншу особу - ОСОБА_4 .

Перевіривши матеріали зведеного виконавчого провадження №62976891, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в іншій частині.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:

1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст.2 ЦПК України (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;

2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Функція контролю за виконанням судових рішень законодавцем покладена на суд (розділом VІ ЦПК України).

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Статтею 19Закону України «Про виконавче провадження» встановлено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.5, 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 234/3341/15 зазначив, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналіз ч.2 ст.13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, співмірності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

З матеріалів зведеного виконавчого провадження №62976891 вбачається, що приватним виконавцем Івановим А.В. вживалися всі можливі виконавчі дії на виконання судових рішень, боржником у яких є ОСОБА_1 .

Проте, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність судових рішень, боржником у яких він є, обізнаним про відкриття виконавчого провадження, вчиняє дії, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, що підтверджується судовими рішеннями про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та розпочаті досудові розслідування в межах кримінальних проваджень за невиконання рішення суду ( а.с.138-178, т. 1).

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що станом на день винесення постанови про опис та арешт майна боржника у приватного виконавця Іванова A.B. були відсутні будь-які докази вручення боржнику вимоги приватного виконавця від 09 листопада 2020 року у ВП №62963431, ОСОБА_1 не знав та не міг знати про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами зведеного виконавчого провадження №62976891.

09 листопада 2020 року приватним виконавцем Івановим A.B. складена вимога, адресована боржнику ОСОБА_1 та адвокату Годованюку О.В., якою зобов`язано боржника надати доступ до житлового будинку 12 листопада 2020 року об 11 год 00 хв., яка в установленому законом порядку була направлена адресатам (а.с.89-93, т.2).

11 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Годованюк О.В. подав приватному виконавцю Іванову A.B. заяву про відкладення вчинення будь-яких дій у зведеному виконавчому провадженні №62976891 ( а.с.94-95, т.2).

У цей же день, тобто 11 листопада 2020 року приватний виконавець Іванов A.B. намагався вручити адвокату Годованюку О.В. вимогу приватного виконавця №1563-62964331/20 від 09 листопада 2020 року, проте останній відмовився від її отримання, що зафіксовано актом приватного виконавця (а.с.96, т.2).

Згідно з пунктом 8 розділу I «Загальні положення» Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 (зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Акт, складений приватним виконавцем 11 листопада 2020 року про відмову адвоката Годованюка О.В. отримати вимогу приватного виконавця №1563-62964331/20 від 09 листопада 2020 року, відповідає вимогам вказаної Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Вказані обставини свідчать про те, що приватним виконавцем Івановим A.B. належним чином здійснено повідомлення боржника ОСОБА_1 про заплановані виконавчі дії на 12 листопада 2020 року.

Наведене у сукупності свідчить про дотримання приватним виконавцем Івановим A.B. вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав боржника при здійсненні виконавчих дій 12 листопада 2020 року, унаслідок чого підстави до задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні.

Таким чином оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення скарги, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Саргсян Елени Славіківни, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чорного Івана Васильовича та апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: