Справа № 289/1545/20
Номер провадження 2/289/77/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Грабіною К.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Волинець В.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Шклярук Ю.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 86333,38 грн., а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.07.2020 року між ним та відповідачем укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої відповідач позичила у нього грошові кошти у сумі 92500,05 грн. з умовою повернення позики частинами у вигляді щомісячних платежів у розмірі 6166,67 грн. протягом 15 місяців, починаючи з серпня 2020 року до 10 жовтня 2021 року. Враховуючи, що умовами договору позики передбачено право позивача вимагати дострокове повернення всієї суми у разі порушення відповідачем графіку повернення позики, а остання не здійснює щомісячне повернення вказаних позичених коштів, повернувши лише частину цих коштів у сумі 6166 грн. 67 коп., позивач просить стягнути з відповідача залишок заборгованості.

Ухвалою судді від 19.10.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з тих же підстав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що грошових коштів не отримувала, а розписку написала під психологічним тиском, оскільки була в залежності від позивача ОСОБА_1 , як роботодавця .

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 31 липня 2020 року, відповідач отримала від позивача позику в розмірі 92500 грн. 05 коп., які зобов`язувалася повернути до 10 жовтня 2021 року, а саме шляхом сплати платежів у розмірі 6166 грн. 67 коп. кожного місяця з 5 по 10 число. У випадку не внесення чергового щомісячного платежу позивач має право вимагати від відповідача повернення залишку неповернутої суми позики.

Однак, відповідач не виконала своїх зобов`язаньта здійснила лише один щомісячний платіж у сумі 6166 грн. 67 коп. у серпні 2020 року, решту боргу у визначений розпискою строк не повернула.

Вказані факти підтверджується борговою розпискою від 31 липня 2020 року, в якій зазначено про передачу коштів від ОСОБА_1 в сумі 92500 грн. 05 коп. ОСОБА_2 в борг на 15 місяців, в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

Поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в судовому засіданні підтвердили факт отримання відповідачем коштів в борг в сумі 92500 грн. 05 коп. для особистих потреб. Також пояснили, що відповідач ОСОБА_2 написала розписку про отримання коштів добровільно, без будь-якого примусу в їх присутності.

Надані відповідачем: талон-повідомлення єдиного обліку № 4742 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.09.2020 поданих до поліції щодо неправомірних дій ОСОБА_1 та роздруківка телефонної розмови від 21.09.2021 року, не доводять вчинення психологічного тиску ОСОБА_1 на ОСОБА_5 під час написання 31.07.2020 року боргової розписки.

Встановленим фактам відповідають цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15 та № 194/1126/18 від 08 жовтня 2020 року.

За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В даному конкретному випадку договір позики від 31.07.2020 укладений між позивачем та відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявна у позивача боргова розписка свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.

Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Доказів написання розписки під тиском або іншим будь-яким впливом відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 863 грн. 34 коп. (а.с. 4).

Керуючись ст. ст. 526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст.4, 12, 13, 56, 76, 81, 141, 206, 211, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 86333 гривень 38 копійок та 863 гривні 34 копійки судового збору, а всього 87196 гривень 72 копійки (вісімдесят сім тисяч сто дев`яносто шість гривень 72 копійки).

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення рішення виготовлено 22.09.2021 року.

Суддя О. В. Мельник