ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1795/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

учасники справи:

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Цуркан М.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Лебідь Тетяни Петрівни про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_3 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач 1, ОСОБА_1 ), державного реєстратора Лебідь Тетяни Петрівни (далі - державний реєстратор Лебідь Т.П. - Відповідач 2), в якому просила скасувати право власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 26314987, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000.

Позов обґрунтовує тим, що 08 лютого 2006 року між Позивачем та АППБ «АВАЛЬ» правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/1179/74/391, за умовами якого Позивач отримала кредит у розмірі 89 000 доларів США для її особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, а саме, на придбання житла, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 08 лютого 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого, майнові права на квартиру були передані Банку в іпотеку.

Протягом шести років Позивачка виплачувала Банку тіло кредиту та проценти за користування. Проте внаслідок кризи, та стрімкого зростання курсу долару, у 2012 році була проведена реструктуризація боргу, борг переведений у гривню. У зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за кредитом. В подальшому, Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 у розмірі 690 883,12 гривні. На підставі рішення було відкрито виконавче провадження. На день подачі позовної заяви провадження не закрите.

31 жовтня 2017 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

31 жовтня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Оптимум Фактор» було укладено договір відступлення права вимоги №31102017/01.

18 травня 2018 року між ТОВ «Оптимум Фактор» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №18052018/01 та іпотечним договором.

Позивач вважає, що в порушення законодавства України, 24.05.2018 року ОСОБА_1 переоформила на себе право власності на квартиру, чим порушила майнові права ОСОБА_3 .

На підставі вище викладеного, Позивачка просила скасувати право власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 26314987, номер розділу в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно 000.

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року відкрито провадження у справи в порядку загального позовного провадження.

27 серпня 2020 року через службу діловодства суду від Відповідача 1 надійшов відзив, в якому відповідач щодо позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до п 4.4., 7.1, 7.3 Договору Іпотеки, дані положення дозволяють Відповідачу 1 звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предметі іпотеки відбулося на підставі договору іпотеки, який укладений ще до моменту будівництва в 2006 року, а тому права малолітніх дітей не порушуються.

Відповідач 1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

27 квітня 2021 року через службу діловодства суду від Позивача надійшла заява- вимога, в якій вона доповнює позовні вимоги та просить поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за Позивачем та стягнути з кожного з відповідачів на її користь моральну шкоду в розмірі 700 000 грн.

Ухвалою від 28.04.2021 року судом відмовлено у прийнятті заяви - вимоги від 27 квітня 2021 року.

В судове засідання 13.09.2021 року позивач не з`явилась. Про дату, час та місце повідомлена належним чином.

В судовому засіданні 13.09.2021 року відповідач та його представник Адвокат Цуркан М.М. заперечували щодо позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві та просили суд у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Встановлено, що 08 лютого 2006 року між ОСОБА_3 та АППБ «АВАЛЬ» правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/1179/74/391, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 89 000 доларів США для її особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, а саме, на придбання житла, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 08 лютого 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала майнові права на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

03 березня 2012 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до указаного кредитного договору, за якою було змінено валюту виконання зобов`язання на гривню та зменшено процентну ставку на 10,50%, з кінцевим терміном повернення з лютого 2027 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 - 693 933 гривень 12 копійок заборгованості та 3441 гривень судових витрат.

Стосовно застосування до спірних правовідносин положень норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає таке.

Відповідно до положень вказаного закону протягом дії цього Закону:

не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є власником 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже до спірних відносин не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

У зв`язку із наведеним необхідно виходити із того, чи мала дитина право власності чи право користування нерухомим майном на момент виникнення спірних відносин.

Судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент укладення договору іпотеки не були зареєстровані та проживали у спірному майні, а тому дозвіл органу опіки та піклування для реєстрації предмета іпотеки не вимагався.

Щодо вимоги про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.05.2018, номер запису про право власності 26314987, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 слід зазначити наступне:

08 лютого 2006 року між ОСОБА_3 та АППБ «АВАЛЬ» правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/1179/74/391. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 08 лютого 2006 року між сторонами було укладено Договір іпотеки №014/1179/74/391.

Відповідно до листа від 04 травня 2018 вих.47-5-4/1217, 31 жовтня 2017 року право вимоги за Кредитним договором, з усіма додатковими договорами та угодами до нього, було відступлено ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на користь ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», про що Позивача було проінформовано у листі-повідомленні Банку від 31 жовтня 2017 року.

31 жовтня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Оптимум Фактор» укладено договір про відступлення права вимоги №31102017/01.

Одночасно з цим, на підставі Договору про відступлення права вимоги, до ТОВ «Оптимум Фактор» перейшли права Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 08.02.2006 року.

18 травня 2018 року між ТОВ «Оптимум Фактор» та Громадянкою України ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги №18052018/01. Одночасно з цим, на підставі Договору про відступлення права вимоги, до ОСОБА_1 перейшли права Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 08.02.2006 року.

Відповідно до п.1.3 Договору ОСОБА_1 зобов`язується передати ТОВ «Оптимум Фактор» грошові кошти, як плату за придбання права грошової вимоги до ОСОБА_3 в розмірі 700 000 гривень.

Відповідно до п.2.7 Договору до ОСОБА_1 переходить право вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

ОСОБА_1 має право подальшого відступлення права вимоги будь-якій третій особі, або стягнення заборгованості повністю або частково, в тому числі і за рахунок заставного майна.

Відповідно до п.7.1 Договору Іпотеки від 08.02.2006 року на предмет іпотеки може бути звернене стягнення Іпотекодержателем в разі несплати Іпотекодавцем двох чергових платежів(суми кредити або відсотків по ньому) згідно Кредитного договору (графіку платежів), протягом одного календарного року, або в разі, якщо Іпотекодавець, в момент настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором, забезпечений іпотекою, не виконує їх в повному обсязі.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом його продажу за власний розсуд (з використанням аукціону, прилюдних торгів, комісійних торгів) або шляхом переходу предмету іпотеки у власність до Іпотекодержателя за вибором останнього.

В останньому випадку предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя за ціною, визначеною на момент такого переходу за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди за рішенням суду.

Твердження позивачки щодо відсутності повідомлення про порушення основного зобов`язання та умов іпотечного договору суд до уваги не приймає, оскільки 15.02.2018 року ТОВ «Оптимум Фактор» направив їй повідомлення, а 16.08.2018 року ОСОБА_7 чоловіком Позивачки воно було отримано, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх боргових зобов`язань за кредитним договором № 014/1179/74/391 від 08.02.2006 року, ОСОБА_1 , як іпотекодержателем задоволено свої грошові вимоги до ОСОБА_3 шляхом набуття права власності на відповідний предмет іпотеки згідно положень ст.37 Закону України «Про іпотеку».

В матеріалах справи знаходиться копія Договору між ТОВ «ОПТИУМ ФАКТОР» та Громадянкою ОСОБА_1 про розірвання Договору про відступлення права вимоги №18052018/01 від 18 травня 2018 яку надає Позивач, проте Відповідач 1 заперечує щодо існування такого договору. Відповідач 1 зазначає те, що на той момент у неї не було підстав чи інтересу для розірвання Договору про відступлення права вимоги №18052018/01.

Оригінал відсутній в матеріалах справи. Доказів щодо існування Договору як такого, сторонами не було надано до суду.

24 травня 2018 року державним реєстратором Лебідь Т.П. проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер:000), а саме: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав та обтяжень на нерухоме майно.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_3 посилалася на факт незаконного позбавлення її права власності та приховування при подачі документів державному реєстратору Лебідь Т.П. відомостей щодо зареєстрованих у квартирі малолітніх дітей, чим порушено права дітей.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 вказаного Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 даного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про

задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, чинного на момент прийняття рішення про державну реєстрацію, державна реєстрація прав проводиться за заявою шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом.

Судом встановлено, що при зверненні ОСОБА_1 до державного реєстратора, ним було надано усі документи, необхідні для здійснення нотаріусом вказаної реєстраційної дії.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 158, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Лебідь Тетяни Петрівни про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р.Лужецька