УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/5975/20

Провадження № 4-с/638/4/21

23.09.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

з участю боржника ОСОБА_1

з участю стягувача ОСОБА_2

з участю представника стягувача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Приймак Юлії Анатоліївни по виконавчому провадженню №62465335,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймак Юлії Анатоліївни по виконавчому провадженню №62465335, згідно прохальної частини якої просить суд зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Приймак Ю. А. здійснити перерахунок нарахування аліментів та визначити розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 за аліментами, що підлягають сплаті на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/5975/20 від 24.06.2020 року, починаючи з 05.05.2020 року, виходячи з середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості, зменшеної на суму податків та зборів. Вимоги скарги обґрунтовує тим, що судовим наказом Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/5975/20 від 24.06.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним повноліття, починаючи з 05.05.2020 року. Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Приймак Ю. А. 06.07.2020 року відкрите виконавче провадження №62465335. Станом на 19.11.2020 року згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, за ОСОБА_1 значиться залишок заборгованості по сплаті аліментів у сумі 11088, 25 грн., з яким боржник не згоден, оскільки старшим державним виконавцем Приймак Ю.А. при визначенні розміру доходів боржника (середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості) бралась середня заробітна плата без зменшення її на суму податку з доходів фізичних осіб та військового збору, що призвело до неправильного визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, у разі нарахування аліментів, виходячи з розміру середньої заробітної плати по регіону, їх потрібно нараховувати, попередньо зменшивши середню заробітну плату на суму податку на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (1,5%). Просить суд скаргу задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги скарги у повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник адвокат Дем`яненко О. О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, просили суд відмовити у її задоволенні.

Старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Приймак Юлія Анатоліївна, дії якої оскаржує боржник ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, копію матеріалів виконавчого провадження №62465335, витребуваних за ухвалою суду від 15.01.2021 року, не надала, однак неявка державного виконавця у відповідності до частини 2 статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, дослідивши доводи заявника, викладені у скарзі, вислухавши учасників справи, що з`явилися до суду, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 02.06.2020 року Дзержинським районним судом міста Харкова по справі №638/5975/20 видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним повноліття, починаючи з 05 травня 2020 року, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказане судове рішення знаходиться на примусовому виконанні у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заведено виконавче провадження №62465335.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що боржник не надав до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) довідку з місця роботи про отримані доходи, а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього, розраховується виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Борг по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 30.11.2020 року включно складає 11088,25 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

У рішеннях по справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasiыnienл v. Lithuania) від 06 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45. Суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому, він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За змістом частин 3-4 статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у спірний період часу не працював та про наявність фактично отриманого доходу і джерела його надходження орган примусового виконання - Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не повідомляв.

За вказаних умов розрахунки заборгованості зі сплати аліментів обґрунтовано здійснено державним виконавцем на підставі встановленого органом статистики розміру середньої заробітної плати у м. Харкові.

Оскаржуючи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 посилається на те, що при визначенні суми щомісячних платежів державним виконавцем не вираховано суму податків та зборів(податок на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (1,5%)), які підлягають сплаті із визначеного загального доходу платника.

Однак, такі твердження скаржника є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 також передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Разом з тим, наведений порядок визначення розміру аліментів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, передбачений у разі отримання платником доходів, однак ОСОБА_1 доходів у спірному періоді не мав, аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обчислено, виходячи із розміру середнього заробітку працівника у м. Харкові.

У випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно яких не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму податків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Відповідний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 659/988/18, провадження № 61-6205ск19.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 у спірному періоді не працював та не отримував офіційних доходів, державним виконавцем правомірно здійснено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру середнього заробітку працівника у м. Харкові, без вирахування сум податків та зборів.

Отже, встановлені судом обставини справи свідчать, що дії державного виконавця з нарахування заборгованості зі сплати аліментів узгоджуються із вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та СК України, і ОСОБА_1 оскаржуваний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів не спростований, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Приймак Юлії Анатоліївни по виконавчому провадженню №62465335 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 23.09.2021 року.

Головуючий: