Справа № 474/426/21
Провадження № 2/474/178/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

30.11.21 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання Багрін Н.А.

без участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останньої борг за договором позики, у виді боргової розписки від 26.09.2020 року, в сумі 9 400 грн.

Позов обґрунтований тим, що 26.09.2020 року нею за борговою розпискою було передано ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 9 400 грн. Відповідач зобов`язувалась повернути кошти в термін до 21.10.2020 року. Взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих коштів відповідач не виконала, неодноразові звернення позивача до неї щодо повернення боргу залишалися проігнорованими, в зв`язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду.

А тому, посилаючись на ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050, 625 ЦК України, просила позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 922 на 30.11.2021р.), в судове засідання не з`явилася, звернулась до суду з заявою (вх. № 3643 від 20.09.2021 року), в якій просить провести розгляд справи по суті в її відсутність. Пославшись в ній, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та дає свою згоду на проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , двічі будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістка про виклик направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень штрих код № 985 на 28.10.2021р., № 914 на 30.11.2021р., які повернуті до суду з довідкою поштового відділення «про відсутність адресату за вказаною адресою», а також через опублікування двічі оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України),у судові засідання 28.10.2021р., 30.11.2021р. не з`являлась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду в її відсутність та відзив на позовну заяву, не подала.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, , яка про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду в її відсутність та відзив на позов, не подала, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

26.09.2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (позичальник), та ОСОБА_1 , (позикодавцем) був укладений договір позики на суму 9 400 (дев`ять тисяч чотириста) грн., на підтвердження умов якого та факту отримання вказаної грошової суми ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 власноручно написану розписку, в тексті якої визначений обов`язок позичальника з повернення цієї суми до 21.10.2020р. та зазначена дата її складання, як 26.09.2020 року (розписка від 26.09.2020 року).

Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду становить 908 грн. (квитанція № 79 від 10.06.2021р.);

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення боргу за договором позики.

При прийнятті рішення суд керується:

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 627 ЦПК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 цього кодексу передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 209/3022/16-ц (провадження № 61-8487св18) зазначено, що «аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником».

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року у справі за № 6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 359/1227/16-ц (провадження № 61-12412св18) розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За таких обставин, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 707/2606/16-ц (провадження № 61-28762св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 483/1953/16-ц (провадження № 61-33891св18), від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц (провадження № 61-26174ск18) статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

За приписами ж ст. 545 ЦК України - наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Така позиція міститься і в Постанові Верховного Суду від 22 березня 2021 року справа № 628/2355/18-ц (провадження № 61-21099св19).

Суд вважає, що наданий доказ,- боргова розписка від 26.09.2020 року, надана позивачем є належним та допустимим доказом на підтвердження боргового зобов`язання ОСОБА_2 , засвідчує факт отримання нею грошових коштів та зобов`язання повернути конкретно визначену грошову суму в конкретно визначений строк та містить дату отримання коштів. Зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору.

За такого, суд вважає доведеним, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості у сумі 9 400 грн., визначеній договором.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн., понесені при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 530, 534, 611, 612, 629,1046-1050 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики, у виді боргової розписки від 26.09.2020 року, в сумі 9 400(дев`ять тисяч чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати при пред`явленні позову у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн., судового збору.

Копію заочного рішення направити відповідачу ОСОБА_2 рекомендованим листом із повідомленням (вулиця О. Невського, 32, смт. Врадіївка, Первомайського району, Миколаївської області), для відому.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення (30 днів) починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій