ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Чернівці Справа № 725/6173/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: Державна казначейська служба України, Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в інтересах яких діє Сторожинецька місцева прокуратура,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Вольської-Тонієвич О.В., дата складання повного тексту невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України та Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, у якому просив стягнути з останнього шкоду, заподіяну у зв`язку із незаконними діями, бездіяльністю органу державної влади, в розмірі 126 918,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.06.2016 року визнано незаконною бездіяльність державного виконавця ВДВС Новоселицького районного управління юстиції Чорного Р.В. щодо непередачі транспортних засобів організатору торгів та зобов`язано його вчинити дії по вилученню й передачі на зберігання організатору торгів (аукціону) транспортних засобів.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2018 року, яке залишено без змін постановою ВС від 03.09.2018 року, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області на користь КС «Буковина» 126 918,14 грн. у рахунок відшкодування шкоди (збитків), які завдані незаконними діями,

Провадження №22-ц/822/889/21

бездіяльністю органу державної влади Новоселицьким районним ВДВС ГТУЮ в Чернівецькій області.

Наведеною постановою ВС встановлено, що шкода КС «Буковина» завдана внаслідок незаконної бездіяльності саме державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ Чорного Р.В., у зв`язку з чим з Державного бюджету України така була відшкодована.

В подальшому, ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 06.05.2020 року за результатами розгляду кримінального провадження №0000035 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. Проте, судом було встановлено, що у зв`язку із службовою недбалістю Чорного Р.В., яка проявилася у неналежному виконанні службових обов`язків, а саме у невчиненні дій, спрямованих на вилучення та передачі на зберігання організатору торгів (аукціону) транспортного засобу марки «Renault Magnum 480», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу марки SCHMITZ SFG, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що в подальшому спричинило неможливість виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці та виплату КС «Буковина» з Державного бюджету України 126 918,14 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Неповернення ОСОБА_1 до Державного бюджету України стягнутих коштів в порядку регресу порушує економічні інтереси держави та потребує їх захисту, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету в особі Державної казначейської служби України шкоду, заподіяну у зв`язку з незаконними діями, бездіяльністю органу державної влади державного виконавця Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецької області Чорного Р.В., в розмірі 126 918,14 грн та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що попередньо судами було встановлено, що шкода КС «Буковина» була спричинена саме незаконною бездіяльністю державного виконавця Чорного Р.В. щодо непередачі ним транспортних засобів організатору торгів, а тому виходячи зі змісту наведених норм закону, а також зважаючи на те, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця Чорного Р.В. з Державного бюджету України на користь КС «Буковина» були витрачені кошти в сумі 126 918,14 грн, які були відшкодовані Державою в особі Державної казначейської служби України, вказані кошти, на думку суду, підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу на користь Державного бюджету.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Свої доводи мотивує тим, що після ухвалення вищевказаного судового рішення Першотравневим районним судом м. Чернівці від 14.04.2016 року він не зміг виконати його по тій причині, що транспортні засоби виїхали за межі України, оскільки заборони на здійснення перевозки товару не було, а ОСОБА_1 було накладено арешт на дані транспортні засоби і здійснено подання про порушення відносно боржників по виконавчому провадженню кримінального провадження за умисне невиконання судового рішення.

Вказує, що перебував в трудових відносинах з ГТУЮ в Чернівецькій області, а тому розглядаючи дану цивільну справу суд мав би керуватися нормами трудового законодавства, а саме КЗпП України, та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, застосувавши наслідки збігу строку позовної давності, передбачені ч.3 ст.233 КЗпП України.

Виконувачем обов`язків керівника Чернівецької окружної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яким він просить скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача в порядку регресу підлягає стягненню шкода, спричинена державі його бездіяльністю як державного виконавця, тобто з підстав, визначених нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апелянта та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебував на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції (а.с.54).

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.04.2016 року визнано незаконною бездіяльність державного виконавця щодо непередачі транспортних засобів організатору торгів. Зобов`язано державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції Чорного Р.В. вчинити дії по вилученню та передачі на зберігання організатору торгів (аукціону) транспортні засоби (а.с.18-23).

18.07.2016 року наказом ГТУЮ у Чернівецькій області №169/6 відкрито дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , а 02.09.2016 року наказом №451/4 ОСОБА_1 , державному виконавцю Новоселицького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, - оголошено догану (а.с.73-74).

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29.01.2018 року стягнуто 126 918,14 грн у рахунок відшкодування шкоди (збитків), які завдані незаконними діями, бездіяльністю органу державної влади Новоселицьким РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області та стягнуто вказану суму з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (а.с.27-30).

На підставі вказаного рішення було встановлено, що шкоду КС «Буковина» завдано неправомірними діями посадової особи органу державної влади під час виконання нею службових обов`язків, а саме діями відповідача ОСОБА_1 , а із Державного бюджету України у рахунок відшкодування такої шкоди на користь КС «Буковина» було стягнуто шляхом списання з єдиного казначейського рахунку кошти в сумі 126 918,14 грн (а.с.53,58).

В подальшому, ухвалою Герцаївського районного суду від 06.05.2020 року за результатами розгляду кримінального провадження №0000035 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрито.

В ході розгляду кримінального провадження судом встановлено, що у зв`язку із службовою недбалістю Чорного Р.В., яка проявилася у неналежному виконанні службових обов`язків, а саме у невчиненні дій, спрямованих на вилучення та передачі на зберігання організатору торгів (аукціону) транспортного засобу марки «Renault Magnum 480», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу марки SCHMITZ SFG, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в подальшому спричинило неможливість виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці та стало підставою виплати КС «Буковина» з Державного бюджету України 126 918,14 грн в рахунок відшкодування завданої шкоди (а.с.86-87).

Вирішуючи спір по суті колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що шкода, заподіяна посадовою особою органу державної влади, в даному випадку держаним виконавцем, та її відшкодування регулюється нормами цивільного законодавства, а посилання в апеляційній скарзі на поширення до вирішення цього спору норм трудового законодавства є безпідставним.

Так, у відповідності до ч.4 та ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, зазначеними вище судовими рішеннями встановлено неправомірність дій відповідача, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність незаконної бездіяльності.

Крім цього, ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно до ч.4 ст.1191 ЦК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду.

Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою.

Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.

Тобто, у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту.

Абзаци 2 та 3 ст.11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» передбачають, що у разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов`язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом.

Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частинами 2, 3 ст.80 ЗУ «Про державну службу» визначено, що держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: державного службовця, який заподіяв шкоду; посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

В силу ч.1 та ч.2 ст.81 вказаного Закону державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

На відміну від цього, за ч.1, 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст.132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Як вбачається з наведеного, норми ЦК України регулюють порядок відшкодування завданої шкоди посадовою особою органу Державної влади в порядку регресу у випадку, коли така шкода відшкодована Державою. А на відміну від наведених норм ЦК України норми КЗпП України регулюють порядок відшкодування шкоди в порядку регресу роботодавцю, якщо така шкода була відшкодована ним третій особі.

Таким чином, законодавець розрізняє відшкодування шкоди працівником в порядку регресу підприємству від такого відшкодування посадовою особою Державі.

Частина 3 ст.233 КЗпП України передбачає, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Однак, колегія суддів наголошує, що норми КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються, а діють загальні правила відшкодування шкоди, передбачені ЦК України, за якими загальна позовна давність встановлена тривалістю у 3 роки і яка позивачем не пропущена.

Висновки колегії суддів узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВС від 20.03.2019 року у справі №161/8026/17.

За наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим і підтвердженим письмовими матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/