Постанова

Іменем України

20 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 398/982/19

провадження № 61-3761св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2020 року в складі колегії суддів: Єгорової С. М., Кіселика С. А., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті YouTube та соціальній мережі Facebook у загальнодоступній групі «ІНФОРМАЦІЯ_3» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_2 , а саме:

« ІНФОРМАЦІЯ_5»;

«…ІНФОРМАЦІЯ_6 …»;

«ІНФОРМАЦІЯ_7»;

«ІНФОРМАЦІЯ_8»;

- зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію у той же спосіб, у який вона була розповсюджена, шляхом відеозвернення з наступним текстом спростування:

«ІНФОРМАЦІЯ_10»;

- та стягнути з ОСОБА_2 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті YouTube за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідач ОСОБА_2 розмістив відеозапис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 », який також поширив у Facebook у загальнодоступній групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », у якому прямо звинуватив його в тому, що він, як власник недобудованої десятиповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , розвів наркопритон та «страшний гадючник». Безпосередньо під самим відео відповідач написав: «ІНФОРМАЦІЯ_13». Також відповідач завуальовано звинувачує його, як депутата Олександрійської міської ради від Радикальної партії Олега Ляшка, у смерті 19-річної дівчини, яка напередодні цього померла, а її тіло було знайдено біля даної будівлі.

Зазначав, що поширена відповідачем інформація є неправдивою, оскільки недобудова, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , належала ТОВ «Стандарт», яке 27 січня 2017 року продало її ОСОБА_5 .

Окрім цього, інформація має негативний характер, так як в такій відповідач повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики й моралі, та є, на його думку, такою, що порушує його немайнові права, і не є оціночним судженням.

Вважав, що поширенням вищевказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, як такого, що створює загрозу для людей, сприяє аморальному розладу суспільства, чим порушив його право на повагу до гідності та честі людини, а також порушив його ділову репутацію, в тому числі як депутата Олександрійської міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2019 року (з урахуванням додаткового рішення цього суду від 23 вересня 2019 року) позов задоволено частково.

Визнано недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у відеозаписі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 » на каналі ОСОБА_6 на вебсайті YouTube (ІНФОРМАЦІЯ_11), ІНФОРМАЦІЯ_14 року у відеозаписі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_15 » в соціальній інтернет-мережі Facebook у групі «ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_16», «ІНФОРМАЦІЯ_16».

Зобов`язано ОСОБА_2 у п`ятнадцятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена, оприлюднивши відеозвернення наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_17» на каналі ОСОБА_6 відеохостингового сайту YouTube та в соціальній інтернет-мережі Фейсбук у групі «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 9 986, 82 грн судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що поширена інформація стосується саме особи позивача та є недостовірною.

Твердження ОСОБА_2 щодо належності ОСОБА_1 недобудови, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , висловлене у відеозаписі, опубліковано на каналі YouTube ІНФОРМАЦІЯ_18 року та яке поширене ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній інтернет-мережі Фейсбук в групі «ІНФОРМАЦІЯ_3», не носить характеру оціночного судження, а містить конкретне твердження, яке є недостовірним і містить відомості, які не відповідають дійсності. Дана інформація може бути перевірена та доведена. Відповідач мав можливість перед поширенням даної інформації переконатися в її достовірності, але не зробив цього.

Внаслідок поширення щодо позивача негативної інформації у загальнодоступній мережі Інтернет, останній зазнав моральної шкоди, так як стосовно нього поширено невизначеному колу користувачів неправдиву інформацію, яка створює враження у читачів щодо нього, як недоброчесної особи, що беззаперечно впливає на його гідність, як фізичної особи, людини та громадянина, честь та ділову репутацію, у тому числі, як депутата Олександрійської міської ради.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2020 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2019 року скасовано й в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висловлювання, поширені ОСОБА_2 у своїх відеозверненнях через мережу Інтернет, є його суб`єктивним баченням (оцінкою) обставин щодо утримання власниками незавершеного будівництва (1 під`їзду 160 квартирного будинку) по АДРЕСА_1 , та власна оцінка дій та діяльності депутата міської ради ОСОБА_1 . Висловлювання не носять характеру образ (хоча й висловлені в агресивній формі), стосуються саме публічної діяльності позивача, пов`язаної з виконанням ним обов`язків депутата, та є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2020 року й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування апеляційний судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 539/3299/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Судувід 12 листопада 2019 року в справі № 904/4494/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не дослідив наявних у справі доказів, не надав їм належної оцінки, не звернув уваги на те, що поширена відповідачем інформація свідчить про факт, який можливо було перевірити, а тому дійшов неправильному висновку, що така є оціночним судженням.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали суду першої інстанції.

29 червня 2020 року справа № 398/982/19 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_18 року на сайті YouTube та ІНФОРМАЦІЯ_14 року в соціальній мережі Facebook опубліковано відеозапис під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9 », у якому відповідач ОСОБА_2 розповідавпро об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 й, зокрема, зазначив, що:

«ІНФОРМАЦІЯ_19» ;

«ІНФОРМАЦІЯ_20»;

«ІНФОРМАЦІЯ_21».

ІНФОРМАЦІЯ_14 року в загальнодоступній групі «ІНФОРМАЦІЯ_3» в соціальній інтернет-мережі Фейсбук ОСОБА_2 розмістив відеозапис з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_22».

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у власності ОСОБА_1 відсутній об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В. Ю., між ТОВ «Стандарт» в особі директора ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, перший під`їзд 160-квартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта власником незавершеного будівництва АДРЕСА_1 є ТОВ «Стандарт» на підставі рішення суду від 17 березня 2006 року, справа № 2117/2006.

Засновниками ТОВ «Стандарт» є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , керівником цього товариства є ОСОБА_1 .

Жителі сусідніх будинків звертались до ОСОБА_1 щодо наведення ладу в незавершеному будівництві першого під`їзду вищевказаного житлового будинку, що підтверджувала свідок ОСОБА_12 , допитана в суді першої інстанції, яка проживає в будинку по АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти.

З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважатиінформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року в справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Ляшко проти України» від 10 серпня 2006 року (Заява № 21040/02) зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

02 червня 2016 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення в справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес.

У справі, яка переглядається, установлено, що право приватної власності на незавершене будівництво (1 під`їзд 160-квартирного будинку) по АДРЕСА_1 з 08 листопада 2012 року й на час розгляду цієї справи зареєстровано за ТОВ «Стандарт», керівником якого є позивач ОСОБА_1 , який є депутатом Олександрійської міської ради.

Відповідач ОСОБА_2 є головою громадської організації «Думка громади Олександрії». Відеорепортаж, у якому поширена оспорювана інформація, проведено ним після звернення до нього голови ОСББ «Житло-Граніт». Інформація щодо власника вищевказаного незавершеного будівництвом будинку викладена ним з письмового звернення ОСББ «Житло граніт» та зі слів мешканців прилеглих до недобудови будинків, які повідомили, що неодноразово звертались до міського голови та депутатів Олександрійської міської ради, в тому числі до ОСОБА_1 , але питання належного й безпечного утримання незавершеного будівництвом будинку не вирішується, про що свідчать відповідні листи.

Проаналізувавши зміст висловлювань, які є предметом розгляду в цій справі, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що такі хоч і висловлені дещо агресивно, проте не носять характеру образ, є суб`єктивним баченням (оцінкою) відповідачем обставин щодо утримання власниками незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , та власна оцінка дій та діяльності депутата міської ради ОСОБА_1 .

Таким чином, установивши, що поширена відповідачами інформація є оціночними судженнями ОСОБА_2 , вираженням його суб`єктивної думки про питання, що становлять суспільний інтерес для мешканців міста Олександрії, врахувавши, що межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо ОСОБА_2 , який є публічною особою, є значно ширшими, ніж пересічного громадянина, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки такі висловлювання не можуть бути предметом судового захисту.

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 539/3299/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Судувід 12 листопада 2019 року в справі № 904/4494/18, а тому доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2020 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко