Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/634/21
Номер провадження: 2/511/318/21
20 вересня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Бобровська І. В.,
секретаря судового засідання Захарова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Роздільнянська міська рада Одеської області про визнання осіб такими, що втрати право користування житловим приміщенням,
В квітні 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява.
Вказана позовна заява мотивована тим, позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично за вищевказаною адресою, більше п`яти років не проживають відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Відповідачі особистих речей у будинку не мають, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманні не несуть та комунальні послуги не сплачують. Перебування на реєстраційному обліку відповідачів, перешкоджає позивачу у праві користування та розпорядження майном, у зв`язку з тим, що вказані особи не є членами родини позивача, самостійно за власним бажанням зніматись з реєстраційного обліку не бажають.
У зв`язку з викладеним, посилаючись на ч.2 ст. 405 ЦК України, позивачка просить суд: визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 11.05.2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. (а.с.30)
31.05.2021 року на адресу суду від представника Роздільнянської міської ради Одеської області Писаревського В.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких він зазначив, що не заперечує проти задоволення вказаної позовної заяви, просить суд розглянути справу за відсутності представника третьої особи. (а.с.42-43)
Ухвалою суду від 24.06.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.56-57)
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить суд справу розглянути за її відсутності. (а.с.46)
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до поштового повідомлення, відповідач ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання відсутній.
Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до поштового повідомлення, відповідачка ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем проживання відсутня.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до поштового повідомлення, відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання відсутній.
Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідачів та не повідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивачів вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданим Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 21.05.1997 року. (а.с.6)
Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11.03.2009 року №19-2009-СР вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.03.2009 року. (а.с.8)
Вищевказане також підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.04.2021 року №251175744. (а.с.9)
З виписки з погосподарської книги від 19.02.2021 року №21 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , записані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована з 15.03.1980 року), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована з 15.03.1993 року), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований 02.04.1990 року), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрований з 11.02.2008 року), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (проживає), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрований з 29.04.2015 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрований з 26.01.2009 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (зареєстрований з 04.03.2015 року). (а.с.10)
Відповідно до акту обстеження умов мешкання ОСОБА_1 від 15.02.2021 року, складеного заступником Роздільнянського міського голови Петровським М.В. вбачається, що фактично за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають 6 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . За словами сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку за місцем реєстрації не проживають більше п`яти років й до теперішнього часу не з`являються. Станом на 15.02.2021 року комісією підтверджено факт не проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.11)
Факт відсутності відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_12 зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та свідка ОСОБА_11 зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , які зазначили, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 вищевказані особи не проживають більше 5 (п`яти) років. (а.с.12, 14)
Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки їх покази узгоджуються з іншими доказами.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 співвласником житлового будинку не являються, в зазначеному житловому будинку не проживають і не користуються ним.
Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Таким чином, оскільки відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 більше 5 років в будинку не проживають, а тому жодних прав у них на користування цим домоволодінням тривалий час не мають. Майна відповідачів в цьому будинку не мають. Поштова кореспонденція надіслана відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , ними не отримується.
Доказів створення відповідачам перешкод для проживання в житловому будинку з боку позивача суду не надано.
Судовий збір сплачений позивачем у повному обсязі.
На підставі ст.ст. 319, 391,405 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 247,258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Роздільнянська міська рада Одеської області про визнання осіб такими, що втрати право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , таким, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. В. Бобровська