КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5536/19 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Верланова С.М.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіза Огли, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Г.А. Огли, ПАТ «Укрсоцбанк», про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14 грудня 2007 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 014-464-КЖ. За умовами договору банк надав їй кредит у розмірі 75 000,00 доларів США під 12,5 процентів річних із строком погашення до13 грудня 2021 року. В забезпечення виконання умов договору кредиту між нею та банком укладено іпотечний договір № 014-464-ЗЖ, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Їй стало відомо, що 15 листопада 2018 року державним реєстратором Алієвим Г.А. Огли прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на її квартиру за АТ «Укрсоцбанк», індексний номер 44074677. Водночас 07 листопада 2018 року як власник об`єкта нерухомого майна вона подавала заяву про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна, а тому проведення реєстраційних дій мало бути зупинено на строк не менше десяти робочих днів. Вважала, що указане рішення державного реєстратора є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням вимог Законів України «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Зазначала, що не отримувала жодного повідомлення про перереєстрацію права власності, рішення про державну реєстрацію прийнято без підтвердження фактів укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, без підтвердження завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги та повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог кредитора, а також без вчинення будь-яких нотаріальних дій щодо нерухомого майна. Квартира АДРЕСА_1 є постійним місцем її проживання, загальна площа якої не перевищує 140 кв. м (36,0 кв. м). Державна реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» здійснена 13 листопада 2018 року, у той час

як рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 15 листопада 2018 року, тобто через два дні після реєстрації, що є порушенням порядку, встановленого статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивачка ОСОБА_1 просила визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44074677, від 15 листопада 2018 року, 20:18:31, прийняте державним реєстратором Алієвим Г.А. Огли; припинити право власності АТ «Укрсоцбанк» на її квартиру; скасувати запис про право власності № НОМЕР_1 на вказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, зареєстрованої за АТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44074677 від 15.11.2018, 20:18:31, прийняте державним реєстратором Алієвим Гусейном Азіза Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва та припинено право власності АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-банк») на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 28945356. Скасовано запис про право власності № 28945356 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, зареєстрованої за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа банк»).

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 неналежним чином виконувала зобов`язання за договором кредиту і тому утворилася заборгованість. У зв`язку з цим у АТ «Укрсоцбанк» виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Вважає, що суд безпідставно застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки положення даного Закону поширюються виключно на примусовий спосіб звернення стягнення. Позивачка не надала жодного доказу тому, що предмет іпотеки є її єдиним нерухомим майном і використовується для постійного проживання. Відповідно до Інформаційної довідки № 241307130 від 21.01.2021 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чоловік позивачки ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Цей житловий будинок набутий у період шлюбу, а тому ОСОБА_1 є його співвласником. В період з укладення іпотечного договору до звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 здійснила відчуження ще двох об`єктів житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 .

Постановою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року задоволено частково касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк». Постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній інстанції представник АТ «Альфа-Банк» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання державний реєстратор КП "Світоч м.Києва Алієв Г.А.Огли не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 14.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №014-464-КЖ, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 75 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше грудня 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 14.12.2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладений іпотечний договір №014-464-ЗЖ, згідно якого банку передані в іпотеку майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 .

Пунктом 4.1. вказаного іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2. іпотечного договору передбачено, що у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

З інформаційної довідки №156634224 від 18.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на підставі іпотечного договору від 14.12.2007 року встановлено заборону на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

З інформаційної довідки №163960644 від 17.04.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що 13.11.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» Алієвим Гусейном Азіза Огли було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 44074677 від 15.11.2018 року щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».

Підставою виникнення права власності за зазначеною вище реєстраційною дією вказано: доказ поштового відправлення повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 17 вересня 2018 року, видавник товариство з обмеженою відповідальністю «Темапол»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та номер: 1010, виданий 21 березня 2018 року, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; договір іпотеки, серія та номер: 014-464-ЗЖ, виданий 14 грудня 2007 року, видавник АКБ «Укрсоцбанк»; довіреність на представника, серія та номер: 1802, виданий 21 серпня 2018 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саваріна О.С.; договір кредиту, серія та номер: 014-464-КЖ, виданий 14 грудня 2007 року, видавник АКБ «Укрсоцбанк» (а. с. 26, т. 1).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнав протиправними та скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44074677 від 15.11.2018, 20:18:31, прийняте державним реєстратором Алієвим Гусейном Азіза Огли КП «Світоч» м. Києва та припинив право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 28945356; скасував запис про право власності № 28945356 на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа банк»).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації права власності на таке майно, правовстановлюючим документом буде договір купівлі-продажу нерухомого майна або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Проте договір про задоволення вимог іпотекодержателя

між банком та ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів згоди позивачки на відчуження спірної квартири, а обумовлена у договорі іпотеки можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Суд першої інстанції також зазанчив, що спірна квартира є постійним місцем проживання позивачки, придбана за кредитні кошти в іноземній валюті, а тому на неї не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів не може погодитися з таким рішенням суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з ч. 3 ст. 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Разом з тим, на момент реалізації банком права на звернення стягнення на предмет іпотеки діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно підпункту 1 пункту 1 вказаного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, обмеження встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті і використовується як місце постійного проживання позивачки ОСОБА_1 .

З урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44074677 від 15.11.2018, 20:18:31, прийнятого державним реєстратором Алієвим Гусейном Азіза Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва та припинення права власності АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-банк») на квартиру АДРЕСА_1 , та скасування запису про право власності № 28945356 на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа банк»).

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року по даній справі, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи банку, які впливають на правильне застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зокрема, щодо наявності у позивачки іншого житла й відчуження нею інших об`єктів нерухомого майна в період дії іпотеки.

Проте з матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти позову ОСОБА_1 АТ «Альфа-Банк» не надало до суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження того, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки у власності ОСОБА_1 було наявне інше житлове майно.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» зазначило, що чоловік позивачки ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Цей житловий будинок було набутий у період шлюбу, а тому позивачка є його співвласником. Також в моменту з укладення іпотечного договору до звернення стягнення на предмет іпотеки позивачка здійснила відчуження ще двох об`єктів житлової нерухомості: квартири АДРЕСА_3 , та квартири АДРЕСА_4 . На підтвердження наведених доводів АТ «Альфа-Банк» надало Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Разом з тим, АТ «Альфа-Банк» не наводило таких доводів та не надавало таких доказів до суду першої інстанції.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням викладеного, у колегії суддів відсутні підстави для надання оцінки вказаним доводам та доказам.

Колегія також враховує і те, що з наданої Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна неможливо встановити перебування ОСОБА_1 у шлюбі із ОСОБА_2 та те, що ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до наданих Інформаційних довідок квартири АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 , були відчужені на підставі договорів дарування від 17 квітня 2018 року, тоді як звернення стягнення не предмет іпотеки мало місце 13 листопада 2018 року, тобто більше ніж через півроку.

Пунктом 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» прямо зазначено про заборону на примусове звернення стягнення на предмет іпотеки за споживчими валютними кредитами, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Дана норма не містить умов що така заборона не поширюється, якщо іпотекодавець мав у власності об`єкт нерухомого майна, але до звернення стягнення на предмет іпотеки здійснив його відчуження його на користь третіх осіб. Відтак, факт відчуження ОСОБА_1 іншого належного їй нерухомого майна до звернення стягнення банком на предмет іпотеки не спростовує правильності висновків суду першої інстанції про порушення при зверненні стягнення на предмет іпотеки положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про порушення при зверненні стягнення на предмет іпотеки обмежень, установлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів враховує, що оспорюючи дії державного реєстратора щодо предмету іпотеки ОСОБА_1 посилалася на те, що не отримувала повідомлення банку про усунення порушень кредитного договору.

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі

№ 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 61 Порядку (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк

не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відтак, цим Порядком визначений вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію.

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Скасовуючи постанову апеляційного суду по даній справі, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не надав оцінки доводам АТ «Альфа-Банк», що 17 вересня 2018 року АТ «Альфа-Банк» направило через кур`єрську службу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 на зазначену в іпотечному договорі адресу, проте вказане повідомлення не було вручене через відмову адресата в його отриманні.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстраційні справи щодо квартири АДРЕСА_1 дійсно містить адресоване ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 березня 2018 року вих. №1010, а таокж повідомлення про вручення кур`єрського відправлення КС «Expost» від 17 вересня 2018 року (а.с. 182-183 т. 1).

Разом з тим, вказане повідомлення КС «Expost» не містить опису відправлення.

Крім того, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки датоване 21 березня 2018 року, а повідомлення про вручення кур`єрського відправлення датоване 17 вересня 2018 року, тобто майже через півроку.

В повідомленні про вручення кур`єрського відправлення зазначено, що відправлення прийняте від ТОВ «Темапол», а не від АТ «Укрсоцбанк». При цьому матеріали справи не даних, яке відношення ТОВ «Темапол» має до укладеного між сторонами кредитного договору та договору іпотеки.

Враховуючи викладене, у колегії суддів відсутні підстави вважати встановленим, що до вказаного відправлення КС «Expost» від 17 вересня 2018 року було вкладено саме повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 21 березня 2018 року.

При зверненні стягнення на предмет іпотеки АТ «Альфа-Банк» не доведено дотримання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання.

ОСОБА_1 заперечує отримання такого повідомлення АТ «Укрсоцбанк».

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із посиланням суду першої інстанції на не укладення між банком та ОСОБА_1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як підставу задоволення позову. Відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яка може здійснюватися згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або ж згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Допущені порушення є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення мотивів задоволення позову ОСОБА_1 , на що також звернув увагу Верховний Суд.

З урахуванням викладеного, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року підлягає зміні шляхом виключення із мотивувальної частини висновків суду на неукладення між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як на підставу для задоволення позову.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Змінити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року шляхом виключення із мотивувальної частини рішення посилання суду на неукладення між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як на підставу для задоволення позову.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Верланов С.М.