Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 213/979/20

провадження № 61-14382св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.

Позовну заяву мотивовано тим, що він є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку під час виконання своїх трудових обов`язків на підприємстві АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Смертю батька йому завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: він втратив свого рідного батька, коли йому виповнилося всього сім років. Дізнавшись про смерть батька, він зазнав сильного емоційного та психологічного потрясіння. Внаслідок смерті батька він назавжди був позбавлений турботи, любові та батьківського спілкування. Після загибелі батька його нормальні життєві зв`язки були знищені, він постійно відчуває почуття туги та самотності, і до теперішнього часу не може оговтатися від осягнутого лиха, адже думки про батька постійно переслідують його. Зазначені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь моральну шкоду в розмірі 944 600,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2020 року у складі судді Попова В. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд виходив із того, що нещасний випадок на виробництві стався з ОСОБА_2 у вересні 1998 року, коли порядок відшкодування моральної шкоди регулювався статтею 440-1 Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року (далі - ЦК Української РСР), статтею 12 Закону України «Про охорону праці» у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку, та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила № 472). Цими нормативними актами не передбачалося право членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гузєв І. Г., задоволено частково, рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2020 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд постановив, що смерть батька позивача ОСОБА_2 сталася внаслідок нещасного випадку під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Тому обов`язок відшкодування позивачу шкоди, завданої смертю батька, лежить на АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», позовні вимоги є обґрунтованими та законними.

Враховуючи обставини справи, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, втрату турботи та підтримки батька, наслідки, що наступили, невідворотність та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що сума компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди має бути стягнута з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в розмірі 250 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просило скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» зазначає застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що нещасний випадок з батьком позивача стався внаслідок порушення ОСОБА_2 своїх посадових обов`язків та приписів норм з охорони праці. Тому суд дійшов помилкового висновку про наявність вини відповідача у настанні нещасного випадку з ОСОБА_2 .

Також суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що члени родини не мають права на відшкодування моральної шкоди, відповідно до положення статті 440-1 ЦК Української РСР, статті 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилам № 472, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гузєв І. Г., зазначив, що касаційна скарга АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року і витребувано із Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу № 213/979/20.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 08 січня 1991 року Петриківською селищною радою Царичанського району Дніпропетровської області.

Відповідно до акта АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» від 10 вересня 1998 року № 17 про нещасний випадок, у період часу з 23 год. 00 хв. 30 серпня 1998 року до 05 год. 50 хв. 31 серпня 1998 року машиніст екскаватора «ЕКГ-10-И» інв. номер 15, ОСОБА_3 здійснював погрузку гірничої маси на автомобіль «Бєлаз № 73» під управлінням водія ОСОБА_2 31 серпня 1998 року близько 05 год. 50 хв., після чергової загрузки автомобіля, машиніст екскаватора ОСОБА_3 побачив, що з кабіни автомобіля на майданчик вийшов водій ОСОБА_2 і, перебуваючи під захистом козирка автомобіля, показав йому жестами повернути екскаватор до нього кабіною. ОСОБА_3 поворотом стріли вліво проніс ківш над кабіною водія і зупинив його в 1,5-2 метрах від автомобіля, при цьому не відключив генератор екскаватора. В цей час ОСОБА_2 , перебуваючи на середній смузі перильного огородження площадки кабіни автомобіля, намагався щось сказати ОСОБА_3 . ОСОБА_3 , намагаючись почути ОСОБА_2 , встав з крісла машиніста екскаватора, при цьому зачепив стегном правої ноги ручку командо-контролера, в результаті чого стріла екскаватора пересунулася вправо і ковшом придавила до торця козирка автомобіля грудну клітину ОСОБА_2 , через що він отримав травми, не сумісні з життям.

Згідно з актом форми Н-1 від 11 вересня 1998 року визначено працівників, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці, зокрема ОСОБА_2 .

Наказом АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» від 25 вересня 1998 року № 1259 визначено виплатити родині загиблого ОСОБА_2 матеріальну допомогу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, і доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 31 серпня 1998 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, у частині першій статті 440-1 ЦК Української РСР не було визначено її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов таких правових висновків щодо застосування статті 440-1 ЦК Української РСР.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містила будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Зазначене правило є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна бути виплачена особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.

У справі, що є предметом касаційного перегляду, суд апеляційної інстанції, встановивши, що нещасний випадок, внаслідок якого помер батько позивача, стався під час його роботи 31 серпня 1998 року і існує причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною у ранньому віці (7-ми років на час загибелі батька), дійшов правильного висновку про те, що спричинена позивачу моральна шкода повинна бути відшкодована йому на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до акта форми Н-1 від 11 вересня 1998 року визначено працівників, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці, зокрема ОСОБА_2 .

Отже, з матеріалів справи вбачається, що нещасний випадок на виробництві, який стався з ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обов`язків, стався не тільки з вини АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а й самого ОСОБА_2 .

При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд врахував роз`яснення, наведені в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», конкретні обставини справи, вину відповідача в настанні нещасного випадку, наявність вини потерпілого у нещасному випадку, наслідки, що наступили, характер і тривалість страждань позивача.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги про те, що при визначенні розміру моральної шкоди апеляційним судом не було враховано, що нещасний випадок з батьком позивача стався внаслідок порушення ОСОБА_2 своїх посадових обов`язків та приписів норм з охорони праці, є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (250 000,00 грн) є справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення.

Колегія суддів не бере до уваги посилання АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19), оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від зазначеного правового висновку у своїй постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19).

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Щодо вирішення клопотання про зупинення провадження у справі

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному провадженні справи № 210/2271/19 у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Підстави для задоволення клопотання АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відсутні, оскільки справа, про зупинення провадження у якій воно просить, не перебуває на стадії судового розгляду, її вже розглянуто по сутті, судове рішення набрало законної сили, а справа, що переглядається, знаходиться на стадії перегляду судових рішень (Глава 2 Розділу V ЦПК України). Тому зупинення провадження у цій справі чинним ЦПК України не передбачено.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк