ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи № 766/1405/19
Номер провадження 22- ц/ 819/1869/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Дундич А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач неповнолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Петрової Олени Олександрівни, поданої від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності у порядку поділу майна та визнання майна особистою приватною власністю.

Позов обґрунтований тим, що 21 листопада 2015 року між нею та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб. До реєстрації шлюбу, з вересня 2012 року, вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи разом у квартирі АДРЕСА_1 . З вересня 2014 року по грудень 2014 року вони разом проживали у квартирі АДРЕСА_2 .

12 грудня 2014 року ними була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка була оформлена на ім`я ОСОБА_6 , а з 14 грудня 2014 року вона разом з ОСОБА_6 перевезли особисті речі та побутову техніку. Пошуком квартири та оформленням договору купівлі-продажу вказаної квартири займалася вона особисто. Пізніше займалась організацією проведення ремонтних робіт у квартирі та облаштування її меблями, побутовою технікою.

Вказані нею обставини, на думку позивача, свідчать, що спірна квартира придбана під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_6 .

Придбаний за час перебування у шлюбі, 12 серпня 2017року, автомобіль HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки вказаний транспортний засіб був придбаний для задоволення її особистих потреб, оскільки ОСОБА_6 на протязі усього сумісного подружнього життя мав у власності інший автомобіль.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_4 , яка була придбана під час фактичних шлюбних відносин.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 крім позивача прийняли мати спадкодавця ОСОБА_2 та його неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 остаточно просила: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 із 02 серпня 2014 року до 21 листопада 2015 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею 67,9кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ., номер шасі (кузов) НОМЕР_2 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт проживання її з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема існування між нею та ОСОБА_6 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, а також придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти. Також позивачем не доведено, у встановленому законом порядку належність їй автомобілю, придбаного під час шлюбу, на праві особистої приватної власності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Петрова О.О. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваного рішення суду, на думку скаржника, не врахував доводи позивача, належним чином їх не перевірив, пославшись на відсутність доказів, які б могли свідчити про те, що сторони перебували у фактичних сімейних відносинах та вели спільний бюджет та господарство, а також на недоведеність належності їй автомобілю, придбаного під час шлюбу, на праві особистої приватної власності.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Петрова О.О. апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі. В судове засідання призначене на 02 грудня 2021 року, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи не з`явилась, надала заяву в якій просила розгляд справи відкласти, у зв`язку з занятістю її в іншому судовому засіданні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати причини неявки у судове засідання позивача і його представника поважними, зважаючи на ту обставину, що представник позивача адвокат Петрова О.О. повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, які були узгоджені з представниками сторін, у тому числі і з адвокатом Петровою О.О., в попередньому судовому засіданні, а тому її посилання на неможливість явки до суду у зв`язку із занятістю в іншій справі, колегія суддів поважною визнати не може. Також колегія суддів враховує, що представник позивача приймала участь у попередніх судових засіданнях, надавала свої пояснення по суті справи. За таких обставин колегія суддів вважає, що неявка позивача та її представника в судове засідання не перешкоджає продовженню розгляду справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_5 адвокат Веріковська Т.А. заперечуючи проти апеляційної скарги зазначила, що, на її думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає вказаним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_7 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулась до нотаріуса Бабіч Д.М., діючи в інтересах неповнолітніх дітей померлого: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

13 грудня 2018 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулась до нотаріуса його мати ОСОБА_2 .

До реєстрації шлюбу, 12 грудня 2014 року ОСОБА_6 придбав у власність на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 грудня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

З грудня 2014 року по теперішній час ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується актом від 04 січня 2019 року, складеного членами ОСББ «Покришева 14-А», затвердженого головою правління.

13 листопада 2015 року, згідно відмітки у паспорті, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за вказаною адресою.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю і, як наслідок, визнання за нею права на 1/2 частину квартири, придбаної ОСОБА_6 12 грудня 2014 року, позивач посилалась на те, що вона разом з ОСОБА_6 з серпня 2012 року по 20 жовтня 2015року проживали однією сім`єю.

Зі змісту позовної заяви та пояснень, даних представником позивача під час розгляду справи вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявлено позивачем лише з метою визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири придбаної ОСОБА_6 12 грудня 2014 року, вимоги щодо будь-яких інших правових наслідків встановлення такого факту позивачем не заявлялися.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з серпня 2012 року по вересень 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 , та з вересня 2014 року по грудень 2014 року у квартирі АДРЕСА_6 .

Проте, факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

А матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження фактів ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з серпня 2012 року по грудень 2014 року спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Так, надані позивачем копія заяви про зміну адреси надання послуг ТОВ «Воля-Кабель» від 22 вересня 2014 року, товарний чек на придбання та доставку холодильника від 13 листопада 2014 року не є належними доказами на підтвердження факту проживання однією сім`єю, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування. Так, заява про зміну адреси надання послуг, підтверджує лише факт зміни адреси позивача у вересні 2014 року, а товарний чек взагалі не містить будь-яких відомостей щодо особи покупця та щодо походження коштів за який був придбаний товар.

Інші додані до позовної заяви документи, а саме договори укладені між ПП ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 04 квітня 2015 року, від 29 травня 2015 року, 12 грудня 2015 року щодо виготовлення меблів, бланк замовлення та товарний чек на передоплату дивану, крісла, матрацу від 18 липня 2015 року, товарний чек на оплату обігрівача від 12 жовтня 2015 року, виписка по рахунку ОСОБА_1 за період часу з січня 2015 року по квітень 2018 року щодо отримання нею заробітної плати ОСОБА_6 також не є належними доказами на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю станом на 12 грудня 2014 року, тобто на час придбання ОСОБА_6 спірної квартири.

Вказані документи можуть свідчити лише про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільного бюджету, придбання ними майна в інтересах сім`ї в період часу з січня 2015 року по день реєстрації шлюбу. Проте підстави для встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_6 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу в період з січня 2015 року по 20 листопада 2015 року також відсутні, оскільки встановлення такого факту не впливає на захист права, яке визначено позивачем як об`єкт захисту(право спільної сумісної власності).

Враховуючи те, що позивачка не надала доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу у період з серпня 2012 року по грудень 2014 року, а саме позивачем не доведено ведення у зазначений період спільного з ним господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін у вказаний період однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 , придбаної 12 грудня 2014 року ОСОБА_6 .

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання права особистої власності ОСОБА_1 на автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2013року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з огляду на таке.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_6 за час перебування у шлюбі двічі дарував автомобілі. Так, 27 травня 2016 року на її ім`я був придбаний автомобіль CHERY KIMO, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2016 року за 90406.91грн. Пізніше вказаний автомобіль було продано та придбано у якості подарунку на день народження автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль був придбаний для задоволення особистих потреб позивача.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, відповідно до частини першої статті 57 СК України, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (частина 1).

Частинами другою зазначеної статті встановлено, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Як, вбачається зі змісту позовних вимог та пояснень представника позивача у період перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу подружжям ОСОБА_15 придбано транспортний засіб CHERY KIMO, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію якого, відповідно до договору комісії № 7242/17/001287 від 12 серпня 2017 року та договору купівлі-продажу від 12 серпня 2017 року, було видано на ім`я ОСОБА_1 27 травня 2016 року.

Згідно договору комісії № 7242/17/001287 від 12 серпня 2017 року та договору купівлі-продажу від 12 серпня 2017 року, вказаний автомобіль 12 серпня 2017 року було продано за 90406.91грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 01 вересня 2017 року власником автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Зі змісту позовних вимог та пояснень представника позивача вбачається, що вказаний автомобіль був придбаний подружжям ОСОБА_15 на підставі договору купівлі - продажу, у тому числі за рахунок коштів отриманих від продажу 12 серпня 2017 року автомобіля CHERY KIMO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , для особистих потреб позивачки.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що автомобіль CHERY KIMO, реєстраційний номер НОМЕР_3 був набутий ОСОБА_1 на підставі договору дарування, проте з доводів позивача викладених у позовній заяві та пояснень представника позивача під час розгляду справи вбачається, що вказаний автомобіль був придбаний подружжям ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу. Оформлення автомобіля на ім`я дружини не є належним та допустимим доказом того, що вказане майно належить їй підставі особистої приватної власності, а отже і грошові кошти отримані від продажу вказаного майна також не можна вважати таким, що належали особисто позивачці.

Також матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що автомобіль HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 був набутий позивачем на підставі договору дарування. Придбання вказаного транспортного засобу за кошти отримані від продажу попереднього автомобілю, не є підставою для визнання спірного майна особистою приватною власністю позивача, оскільки, як зазначено вище, вказані грошові кошти не належали ОСОБА_1 особисто.

Транспортний засіб не є річчю індивідуального користування, а тому не може бути визнаний особистою приватною власністю позивач з підстав визначених частиною другою статті 57 СК України. Наявність у родині іншого транспортного засобу, що використовується чоловіком, не підтверджує доводів ОСОБА_1 , що спірний автомобіль належить їй на підставі договору дарування.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Петрової Олени Олександрівни, подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

Н.В. Орловська