Справа № 487/8327/21
Провадження № 2/487/3085/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Демиденко Н.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивачка ОСОБА_2 , відповідача Гераніної Т.О. , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Закладу дошкільної освіти №117 Гераніної Тетяни Олександрівни про визнання незаконним відсторонення від роботи, скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, зобов`язання виплати заробітну плату за час незаконного відсторонення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася 22.11.2021 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до директора Закладу дошкільної освіти №117 Гераніної Тетяни Олександрівни в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №39 від 20.10.2021 року про відсторонення позивачки від роботи та поновити її на роботі; зобов`язати відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 08.11.2021 року до висновку суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 з 05.07.2012 року працює в установі Заклад дошкільної освіти №117 по вулиці Шосейній, 19 у місті Миколаєві помічником вихователя. У листопаді 2021 року відповідачем було грубо порушено конституційне право позивачки на працю, яке полягало у тому, що у позивача постійно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та у обмеженні прав працівника щодо повноцінної роботи. Так, 20.11.2021 року позивачу відповідачем було вручено наказ №39 про відсторонення позивача від роботи 08.11.2021 року з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказ мотивований тим, що оскільки у позивача відсутнє відповідне щеплення відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153, відповідач відсторонює позивача від його роботи, що порушує право позивача на працю, гарантоване статтею 43 Конституції України, а також право на заробітну плату, яка є складовою права на працю відповідно до цієї статті Конституції. Відсторонення від роботи можливе лише на законних підставах із збереженням заробітної плати. На підставі наказу МОЗ України не можуть звільняти з роботи, відстороняти від роботи, не виплачувати заробітну плату. Ні в посадові інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між позивачем та відповідачем такого зобов`язання з боку позивача не має, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача з роботи з підстав відсутності щеплення. Виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлюється перелік обов`язкових щеплень, і цим законом щеплення від COVID-19 не встановлено як обов`язкове, а тому відсторонення позивача з підстав ч. 2 ст. 12 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є незаконним та безпідставним. Законом не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від COVID-19.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.11.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Відповідачем директором закладу дошкільної освіти №117 Гераніною Т.О. було подано відзив на позову заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Разом з цим, поданий відповідачем відзив не було підписано у будь-який спосіб, подати належним чином оформлений відзив після встановлення вказаної обставини відповідачка волевиявлення не виявила, просила розглядати справу згідно наявних в ній даних та доказів.

У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. При цьому, після роз`яснення норм ст. 51 ЦПК України, позивачка зазначила, що позовні вимоги пред`явленні нею саме до директору Закладу дошкільної освіти №117 Гераніної Т.О., яка, на її думку, має відповідати згідно пред`явленого до неї позову.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, а саме: до директора закладу дошкільної освіти №117 Гераніної Т.О., а не до юридичної особи Закладу дошкільної освіти №117 м. Миколаєва, а також у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно наказу №229-к від 05.07.2012 року позивач ОСОБА_1 з 05.07.2012 року була прийнята на посаду помічника вихователя Закладу дошкільної освіти №117 міста Миколаєва.

Згідно наказу №39 від 20.10.2021 року директора ЗДО №117 м. Миколаєва Гераніної Т.О., на виконання наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.10.2021 року за №136/369238, яким затверджено перелік організацій, представники яких підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19, в тому числі працівники закладів дошкільної освіти, наказано: працівникам ЗДО №117, які не щепляться проти COVID-19 до 07.11.2021 року будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати. Працівники закладу дошкільної освіти допускаються до роботи лише при наявності: документа, про отримання хоча б однієї дози вакцини проти COVID-19; документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації (міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат про вакцинацію проти COVID-19); негативного результату ПЛР-тесту або експрес-тесту на визначення антигену коронавірусу SARS-CoV-2, який чинний 72 години (станом на початок роботи); за наявності медичної довідки щодо абсолютних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року №595 (у редакції від 11.10.2019 року №2070). В разі переведення міста Миколаєва до 07.11.2021 року у червону зону, працівники будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати достроково.

Наказом №40 від 29.10.2021 року директора ЗДО №117 м. Миколаєва Гераніної Т.О. помічника вихователя ОСОБА_1 з 08.11.2021 року було відсторонено від роботи (виконання робіт невакциновані працівники, які відмовляються або ухиляються від їх проведення), відповідно до ст. 46 КЗпП, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Наказ №40 від 29.10.2021 року директора ЗДО №117 м. Миколаєва Гераніної Т.О. позивачкою ОСОБА_1 не оскаржується; заявлено вимоги щодо скасування наказу №39 від 20.10.2021 року.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Заклад дошкільної освіти №117 м. Миколаєва (ЗДО №117) є юридичною особою, має власний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Керівником вказаної юридичної особи, який уповноважений вчиняти дії від імені юридичної особи, є директор Гераніна Т.О .

Згідно статуту Закладу дошкільної освіти №117 м. Миколаєва, затвердженого наказом начальника управління освіти Миколаївської міської ради №566 віл 11.12.2018 року, засновником Закладу дошкільної освіти №117 м. Миколаєва є територіальна громада міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Заклад дошкільної освіти є юридичною особою, має печатку, штамп встановленого зразка, ідентифікаційний номер, бланки з власними реквізитами, реєстраційний рахунок в органах Державного казначейства. Заклад самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах своєї компетенції, передбаченої чинним законодавством та даним статутом. Керівництво дошкільним закладом здійснює його директор.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18),від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18),від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18),від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19), від 30 січня 2020 року у справі №509/4966/17 (провадження № 61-3921св18).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави(частина 1 статті 2 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина 1 статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України)/

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина 1 стаття 89 ЦК України).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_5 вказала відповідачем директора Закладу дошкільної освіти №117 Гераніну Т.О., яка не є юридичною особою, тоді як з огляду на зміст спірних правовідносин та заявлені позовні вимоги належним відповідачем по справі має бути саме Заклад дошкільної освіти №117 м. Миколаєва, як юридична особа, в якій працює позивачка.

Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як зазначалось раніше, у судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. При цьому, після роз`яснення норм ст. 51 ЦПК України, позивачка зазначила, що позовні вимоги пред`явленні нею саме до директору Закладу дошкільної освіти №117 Гераніної Т.О., яка, на її думку, має відповідати згідно пред`явленого до неї позову. Однак, вирішення справи без залучення до участі в ній самого Закладу дошкільної освіти №117 м. Миколаєва, який має бути відповідачем у такій справі, є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, оскільки в такому випадку суд вирішує питання про права і обов`язки особи, яка не бере участі у справі, тому в порушення принципів рівності сторін та змагальності процесу позбавлена можливості давати пояснення по суті спору, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів і міркувань інших учасників справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до директора Закладу дошкільної освіти №117 Гераніної Тетяни Олександрівни про визнання незаконним відсторонення від роботи, скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, зобов`язання виплати заробітну плату за час незаконного відсторонення - задоволенню не підлягають з підстав незалучення до участі у справі юридичної особи Закладу дошкільної освіти №117 м. Миколаєва (), в якому працює позивачка та який має бути відповідачем у такій справі. Службова ж особа вказаного закладу, якою є директор Гераніна Т.О., за наявності відповідних правових підстав, може нести відповідальність перед підприємством за наявності підстав, передбачених ст. 237 КЗпП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 13, 76-81, 141, 211, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до директора Закладу дошкільної освіти №117 Гераніної Тетяни Олександрівни про визнання незаконним відсторонення від роботи, скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, зобов`язання виплати заробітну плату за час незаконного відсторонення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Гераніна Тетяна Олександрівна , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 21.12.2021.

Суддя А.О. Темнікова