Справа № 206/4298/21
Провадження № 2-з/206/67/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Малихіної В.В.,

при секретареві: Мороз В.С.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтував тим, що 05.02.2008 р. між ним та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено Кредитний договір відповідно до умов якого, позивачу надано кредитні кошти у розмірі 576309,00 грн. Окрім того, 05.05.2008 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого, Банк надав позивачу відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах надав кредитні кошти із лімітом кредитування у розмірі 2712, 86 гривень. На забезпечення зобов`язань було укладено Іпотечний договір, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 05.05.2008 р. З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу стало відомо, що 19.02.2021 р. право власності на його квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія». У зв`язку з чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Одночасно з позовною заявою представник позивача звернувся з завою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та забороною здійснювати будь-які дії стосовно квартири.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти,що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із позову, між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на спірну квартиру, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду та є підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною відчуження і розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

Так, накладення арешту на квартиру включає в себе і заборону розпоряджатися цим майном, як відповідачу так і іншим особам, в тому числі і вчиняти будь-які дії із даною квартирою, пов`язані із переходом права власності, а тому необхідності забезпечення позову, окрім накладення арешту ще й і забороною вчиняти будь-які дії, не має, у зв`язку із чим в іншій частині задоволення заяви належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.149-153,258-261ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Малихіна