Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/237/21
Провадження по справі № 2/281/106/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Гребенюка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Островської І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем ними придбано за договором купівлі продажу №1472 від 10.08.2013 трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі шлюб між сторонами розірвано. Відповідач зазначений в договорі купівлі-продажу як єдиний покупець, а отже може самостіно розпорядитися названим майном, що зумовило звернення до суду із позовом.

Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала й просила їх задовільнити з підстав, вказаних в позові.

Відповідач, належними чином повідомлений про судовий розгляд, в підготовче засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, подав заяву згідно якої проти задоволення позову не заперечував, справу просив розглянути за його відсутності.

Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 29.04.2021 відкрито провадження в указаній справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та за клопотанням представника позивача - адвоката Бугайова Д.М., витребувано у приватного нотаріуса Лугинського районного нотаріального округу Можарівської Н.В. копію договору №1472 від 10.08.2013 купівлі-продажу квартири площею 42,3 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового засідання технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

28.01.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, розірваний заочним рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 08.05.2019, набравшого законної сили 12.06.2019, копія якого наявна в матеріалах справи.

За договором купівлі-продажу, укладеним 10.08.2013 ОСОБА_2 придбав трикімнатну квартиру загальною площею 42,3 кв.м, житлою площею 29,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Лугинського районного нотаріального округу Можарівською Н.В. й зареєстрований за номером 1472.

Право власності на вищевказане нерухоме майно, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме иайно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка 251739942 від 08.04.2021, зареєстровано за ОСОБА_2 08.2013 із розміром частки 1/1 приватним нотаріусом Лугинського районного нотаріального округу Можарівською Н.В.

Як визначено положеннями ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох осіб, належить їм на праві спільної власності.

Майно, придбане подружжям під час шлюбу, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, являється їх загальною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, крім речей індивідуального користування.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є, згідно ч. 1 ст. 70 СК України, рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, що встановлено ст. 71 СК України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, що фактично є визнаням позову.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

За вказаних обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збіру у розмірі 2200 грн. (1% ціни позову та 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вимогу про поділ майна).

Крім того позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з п 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В позові було визначено попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

На підтвердження судових витрат позивача у вказаному вище розмірі до суду подано:

- копію договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 08.04.2021, укладеного між адвокатом Бугайовим Д.М. та Ярошовець Н.С.;

- копію акту приймання-передачі наданої правової (правничої) допомого до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 08.04.2021;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ЖТ № 097073 від 09.4.2021;

- копію квитанції від 21.04.2021 № 10 за надану правову (правничу) допомогу розмірі 2500,00 грн.;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Бугайова Д.М. серії ЖТ № 000958;

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової (правничої) допомого до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 08.04.2021 Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги: підготовка позову про поділ майна, витребування документів, підготовка клопотань, заяв у справі. Загальна вартість послуги 2500 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач вважав, що є підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки доказами підтверджено надання професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтами розмірі, а також здійснення позивачем часткової оплати вказаних послуг.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12-13, 81, 264-265, 273, 354, пп 15.5 п. 5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 2200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі в сумі 2500 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Житомирського апеляційного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.09.2021.

Суддя В. В. Гребенюк