Ухвала

17 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 204/8432/19

провадження № 61-14486ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Полтавець Тетяни Олександрівни на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа- Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що для як найкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини та збереження її сталих родинних та соціальних зв`язків та звичок, доцільно визначити місце проживання дитини разом із батьком.

У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Полтавець Т. О. подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 28 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Полтавець Т. О. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає правові висновки які були, як на його думку застосовано не вірно судами, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження.

У зв`язку із наведеним, заявнику необхідно надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу із зазначенням підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Полтавець Тетяни Олександрівни на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян