Справа № 624/112/18
Провадження № 2/634/9/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Зимовського О.С.,

за участю секретаря судового засідання Лісняк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вера» до ОСОБА_1 про стягнення збитків у виді упущеної вигоди,

встановив:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вера» (далі ТОВ «Вера») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків у виді упущеної вигоди.

На обґрунтування позову зазначено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Вера» було укладено договір оренди землі від 01.04.2009 року №25/25-11-10 зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.11.2010 року №74, за яким орендодавець надав в оренду ТОВ «Вера» земельну ділянку площею 4,53 га, кадастровий №:16:001:0243, що знаходиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на десять років. На виконання зобов`язань за вказаним договором ОСОБА_2 передав ТОВ "Вера" зазначену в договорі земельну ділянку, про що сторонами було складено акт прийому-передачі земельної ділянки. За час дії договору оренди, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , відповідач успадкував вказану вище земельну ділянку. Відповідач не виконує умов договору, чим порушує ст. 24 Закону України "Про оренду землі" та п. 29, п. 30 договору, якими передбачається обов`язок орендодавця не вчиняти дії, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та передбачається право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов цього договору та одержувати продукцію отримувати доход, що призвело до порушення прав орендаря та спричинило йому збитки у формі упущеної вигоди.

На початку 2016 року позивачем було з`ясовано, що відповідач ОСОБА_1 , оформивши право власності на успадковану земельну ділянку, яка передана в оренду ТОВ «Вера» та за наявності чинного договору оренди землі, уклав договір оренди землі з іншим суб`єктом господарювання і такий договір 02.04.2014 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інше речове право.

Таким чином укладення відповідачем договору оренди землі з іншим суб`єктом господарської діяльності та державної реєстрації цього договору 02.04.2014 року призвело до подвійної реєстрації права однієї земельної ділянки за двома різними суб`єктами господарської діяльності, що суперечить вимогам законодавства, довготривалих судових тяжб пов`язаних з цим, невиконання відповідачем умов договору оренди землі від 01.04.2009 року №25/25-11-10, вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою, орендарю нанесено збитки у формі упущеної загальній сумі 209055,89 грн. ( за 2014 рік - 104532,65 грн, за 2015 рік -11905,75 грн, за 2016 рік - 36126,12 грн, за 2017 рік - 56491,37 грн).

Позивач ТОВ «Вера» в особі директора Дорошенко О.І. неодноразово звертався до відповідача для досудового врегулювання спору але відповідач відмовився в добровільному урегулюванні спору, тому позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

В судове засідання представник позивача повторно не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином про причини неявки не повідомив. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. В направленій до суду заяві представник відповідача просив розгляд справи проводити без його участі та відповідача, проти позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

В направленому до суду відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки фактичні обставини справи доводять, що спірна земельна, ділянка фактично знаходилась в користуванні позивача, та він отримував з неї дохід на власну користь. Таке твердження доводиться, прямо чи опосередковано обставинами що викладені позивачем як в позовній заяві, та і в доданих до позовної заяви документах. Так позивач дізнався про «перешкоди в користуванні» з інформаційної довідки від 26.02.2016р. №54066033, варто відзначити що позивач дізнався про перешкоди не з факту фактичного вибуття земельної ділянки з користування. За текстом позовної заяви, позивач неодноразово зазначає про використання у своїй господарській діяльності поля № 5 в масиві якого знаходиться земельна ділянка відповідача. Дослівно (абз.1,2,4 ст.6 позовної заяви) «поле де знаходиться земельна ділянка успадкована відповідачем орендована ТОВ «Вера» було засіяно», «у 2015 році соєю», «у 2016 році вівсом», «у 2017 році соняшником». У 2017 році, знаходження земельної ділянки у користуванні позивача підтверджується текстом наказу директора ТОВ «Вера» №4 від 29.03.2016 року, а саме «для огляду поля №5 .... На якій здійснює свою діяльність ТОВ «Вера» та на якому в загальному масиві поля №5 знаходиться земельна ділянка передана ТОВ «Вера» в оренду ОСОБА_2 , надалі в Акті огляду поля від 23 грудня 2017 року зазначено дослівно «при огляді вказаного поля №5, а саме на його частині на якій здійснюється господарська діяльність ТОВ «Вера», комісією виявлені залишки соняшнику врожаю 2017 року, що підтверджує той факт що ТОВ «Вера» у 2017 році частину вказаного поля було засіяно соняшником». З вище зазначеного слідує, що ТОВ «Вера» безперешкодно користувалось земельною ділянкою що є власністю відповідача. Отримувало прибутки з використання зазначеної земельної ділянки, а отже і збитки, компенсацію яких вимагає позивач, у вигляді неотриманого прибутку у позивача відсутні.

Керуючись вимогами ч. 5 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню, наявних у справі доказам, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За змістом ст. 22 ЦК України відшкодовуються у повному обсязі лише реально завдані збитки, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов`язання.

Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий - протиправність дій того, хто завдав шкоду.

За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності); причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобов`язань необхідний безпосередній причинний зв`язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат - вина, того, хто завдав шкоду.

При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Виходячи з цього, тягар доказування розподіляє наступним чином: позивач повинен довести факт спричинення збитків, та їх реальність (обґрунтувати їх розмір), довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків, а відповідач має спростувати свою вину, яка при доведеності згаданих обставин презюмується.

Судом встановлено, що позивач - ТОВ «Вера» користувалося земельною ділянкою розміром 4,53 гектарів, відповідно договору оренди землі № 25/25-11-10 від 01.04.2009 року, власником якої був ОСОБА_2 зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 25.11.2010 року №74, за яким орендодавець надав в оренду ТОВ «Вера» земельну ділянку площею 4,53 га, кадастровий №:16:001:0243, що з находиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на десять років (а.с. 13 -15).

Відповідно акту прийому-передачі земельної ділянки ОСОБА_2 передав а представник ТОВ «Вера» прийняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 4,53 га. на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області (а.с. 7).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ХР №059198 від 01.11.2002 року ОСОБА_2 передана у приватну власність земельну ділянку площею 4,53 га. для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області (а.с. 18).

Відповідно до копії листа Відділу Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області від 15.02.2016 року за вих. 20.22-0.2-306/2-16 позивача було повідомлено про те, що спадкоємцем померлого орендодавця є ОСОБА_1 , якому згідно свідоцтва про право на спадщину 10.02.2012 року було видано державний акт на право

власності на землю серія ЯМ №841848, при переоформленні права власності було змінено кадастровий номер земельної ділянки відповідно до індексних карт Кегичівського району з №:16:001:0243 на 323181000:01:000:0243 та внесено відомості до АС ДЗК при формуванні бази. 02.04.2014 року на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0243 реєстраційною службою Кегичівського РУЮ зареєстрований договір оренди землі укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Надія» (а.с. -19).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 841848, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 липня 2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10 липня 2012 року за № 00680, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,5267 га. у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0243 на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області (а.с. 20).

Відповідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.02.2016 року, зареєстровано договір оренди землі, серії та номер 356, укладений 20.07.2012 року, дата державної реєстрації 02.04.2014 року, орендар СТОВ «Надія», орендодавець ОСОБА_1 , строк дії на десять років з правом пролонгації, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0243 (а.с. 21).

Згідно копії договору оренди № 356 від 20 липня 2012 року, орендодавець ОСОБА_1 та орендар СТОВ «Надія» уклали договір оренди земельної ділянки площею 4,5267 га. строком 10 років (а.с. 22).

Відповідно копії акту огляду поля від 08 квітня 2016 року комісія в складі голови комісії - директора ТОВ «Вера» Дорошенко О.І., членів комісії: агронома ОСОБА_3 , бухгалтера ОСОБА_4 провели огляд поля №5, що знаходиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, а саме його частини, на якій здійснюється господарська діяльність ТОВ «Вера», на якому в загальному масиві знаходиться земельна ділянка, передана ТОВ «Вера» в оренду ОСОБА_2 за договором оренди від 01.04.2009 року №25/25-11-10, спадкоємцем якого є ОСОБА_1 . При огляді вказаного поля №5, а саме його частини на якій здійснюється господарська діяльність ТОВ «Вера» комісією виявлено незначні залишки соняшника урожаю 2014 року, та в більшій кількості залишки сої урожаю 2015 року, що вказує на те, що в 2014 році частина поля №5, на якій здійснює господарську діяльність ТОВ «Вера», було засіяне соняшником, а в 2015 році було засіяно соєю, про що комісія підтверджує своїми особистими підписами (а.с. 28).

Згідно копії акту огляду поля від 23 грудня 2017 року комісія в складі голови комісії - директора ТОВ «Вера» ОСОБА_5 , членів комісії: агронома ОСОБА_3 , головного бухгалтера ОСОБА_6 провели огляд поля №5, що знаходиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, огляд проводився за відсутності сніжного покрову. При огляді комісія виявила залишки соняшнику урожаю 2017 року, що підтверджує факт того, що ТОВ «Вера» у 2017 році частину вказаного поля було засіяно соняшником, про що комісія підтверджує своїми особистими підписами (а.с. 39).

Відповідно копії розрахунку упущеної вигоди ТОВ «Вера» за 2014 та 2015 роки, розмір суми упущеної вигоди становить 116438,3952 грн (а.с. 43).

Згідно копії розрахунку упущеної вигоди ТОВ «Вера» за 2016 рік, розмір упущеної вигоди становить 36126,12 грн (а.с. 44).

Відповідно до копії висновку експерта за результатами перевірки розрахунку суми упущеної вигоди у 2014 2016 роках внаслідок невиконання умов договору оренди від 01.04.2009 року №25/25-11-10 між фізичною особою ОСОБА_2 та ТОВ «Вера» складеного ТОВ «Фірма «Даниленко і партнери» від 21.08.2017 року, встановлено, що сума упущеної вигоди, внаслідок недодержання доходу, який ТОВ «Вера» реально одержало би за звичайних обставин, якби право підприємства, як орендаря, не було порушене, становить у 2014 році 104532,65 грн, у 2015 році 11911,14 грн, у 2016 році 36125,96 грн. Загальна сума упущеної вигоди за період з 2014 2016 років становить 152569,75 грн (а.с. 45-49).

Згідно копії розрахунку упущеної вигоди ТОВ «Вера» за 2017 рік, розмір упущеної вигоди становить 56491,37 грн (а.с. 83).

Відповідно до копії висновку експерта за результатами перевірки розрахунку суми упущеної вигоди у 2014 2016 роках внаслідок невиконання умов договору оренди від 01.04.2009 року №25/25-11-10 між фізичною особою ОСОБА_2 та ТОВ «Вера» складеного ТОВ «Фірма «Даниленко і партнери» від 16.03.2018 року, встановлено, що сума упущеної вигоди, внаслідок недодержання доходу, який ТОВ «Вера» реально одержало би за звичайних обставин, якби право підприємства, як орендаря, не було порушене, становить у 2017 році становить 56491,37 грн (а.с. 136 - 161).

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У статті 156 ЗК України також визначені підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, зокрема у разі тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його такої можливості.

Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Саме такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 15 січня 2020 року у справі №393/214/17, яка має застосовуватися у цій справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 липня 2010 року з кадастровим номером :01:000:0243, площею 4,5267 га. після померлого ОСОБА_2 20.07.2012 року уклав договір оренди з СТОВ «Надія» строком на 10 років, який був зареєстрований 02.04.2014 року.

Разом з тим, спадкодавець ОСОБА_2 за життя уклав договір оренди вказаної земельної ділянки № 25/25-11-10 від 01.04.2009 року, за яким орендодавець надав в оренду ТОВ «Вера» земельну ділянку площею 4,53 га, кадастровий номер :16:001:0243, що з находиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на десять років який зареєстрований у Державному реєстрі земель від 25.11.2010 року № 74.

Як зазначає позивач, про перехід права власності до іншої особи за вказаним договором підприємству стало відомо 15.02.2016 року і з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 з листом в якому запропонував з`явитись для врегулювання договірних відносин але відповідач проігнорував запрошення і позивачем було створено комісію, яка 08.04.2016 року провела огляд поля. Крім того, комісією також було оглянуте вказане поле також 23 грудня 2017 року.

Однак зі змісту досліджених актів про огляд поля № 5, як 08.04.2016 так і 27.12.2017 року неможливо встановити, що з вини відповідача ОСОБА_1 , позивач був позбавлений можливості використовувати вказану земельну ділянку відповідно до умов договору оренди № 25/25-11-10 від 01.04.2009 року. Оскільки, з досліджених актів вбачається, що на полі №5 в загальному масиві знаходиться земельна ділянка, яка передана ТОВ «Вера» в оренду ОСОБА_2 , тобто земельна ділянка відповідача небула виділена і не було встановлено меж цієї ділянки.

Також вказаними актами непідтверджене, що власник землі чинить орендарю перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою, зокрема знищує посіви або вчиняє інші дії.

Тому суд приходить висновку, що зазначеними комісіями при огляді поля №5 не було встановлено, що відповідач позбавив позивача права користування земельною ділянкою та можливість отримати в період 2014 - 2017 роки доходи від обробки земельної ділянки, чим йому завдано збитків у розмірі 209055,89 грн.

Крім того, згідно з частинами першою, третьою статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19 квітня 1993 року ( зі змінами та доповненнями) ( далі-Порядок), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (пункт 4 вказаного Порядку).

Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" звернуто увагу судів на те, що розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284).

При цьому, частиною 3 пункту 25 вказаної постанови встановлено, що у справах про відшкодування збитків або шкоди необхідно витребувати, зокрема, акт відповідної комісії, створеної Київською, Севастопольською міськими радами, районною державною адміністрацією чи виконавчим комітетом міської (міст обласного значення) ради для визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, затверджений органом, що створив цю комісію.

Таким чином як норми наведених законів, так і судова практика свідчить про те, що по справах вказаної категорії належним доказом є акт відповідної комісії.

Крім того, про необхідність застосування Порядку у подібних правовідносинах вказується у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 р. по справі № 472/1428/15-ц; постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 р. у справі № 612/217/15-ц).

Разом з тим, позивачем вказаних актів до суду надано не було.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем копії висновку експерта за результатами перевірки розрахунку суми упущеної вигоди у 2014 2017 роках внаслідок невиконання умов договору оренди від 01.04.2009 року №25/25-11-10 між фізичною особою ОСОБА_2 та ТОВ «Вера» складеного ТОВ «Фірма «Даниленко і партнери» суд до уваги не приймає, оскільки наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення з відповідача. Крім того, вказаний розрахунок здійснений без дотримання вимог Методики визначення розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву родючого шару ґрунту без спеціального дозволу, затвердженої Постановою КМУ № 963 від 25 липня 2007 року.

Таким чином, суд приходить висновку, що позивач належними і допустимими доказами не довів, що у даному випадку відповідачем було завдано шкоди його правам та інтересам і тому позов про стягнення збитків у виді упущеної вигоди задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вера» до ОСОБА_1 про стягнення збитків у виді упущеної вигоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.09.2021 року.

Суддя: /підпис/

Копія вірна. Суддя: