Справа № 367/9514/21
Провадження №2-о/367/443/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю - секретаря судових засідань Шаповала О.О.,

учасників справи:

представника заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - Кшевецької І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Ірпені заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася заявник ОСОБА_3 із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить: видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_3 та відносно спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за наступними адресами: АДРЕСА_2 (фактичне місце проживання батьків ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , 1963 р.н., ОСОБА_6 , 1966 р.н.), АДРЕСА_3 (місце роботи ОСОБА_3 , клініка ТОВ «Мак-Дент»); заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 та спільну малолітню дитину - ОСОБА_4 , якщо заявниця та (або) спільна малолітня дитина за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх, та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі, надсилати смс-повідомлення) із ОСОБА_3 , та зі спільною малолітньою дитиною ОСОБА_4 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_3 вказує, що з 18 вересня 2015 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом із заявницею за адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця ОСОБА_3 зазначає, що з кінця 2020 року і по теперішній час ОСОБА_2 систематично проявляє щодо неї та спільної доньки домашнє насильство, що виражається у безпідставній агресії, цькуванні, погрозах викрасти дитину та позбавити батьківських прав, постійному переслідуванні.

Зокрема, ОСОБА_3 вказує, що 05 грудня 2021 року ОСОБА_2 разом із невстановленою особою забрав малолітню дитину ОСОБА_4 , силоміць посадив у свій автомобіль та повіз в невідомому напрямку, тобто фактично викрав малолітню дитину. 06 грудня 2021 року ОСОБА_2 повернув дитину, оскільки, за його словами, вона постійно питала, де мама, при передачі дитини ОСОБА_2 погрожував, що може в будь-який момент приїхати на майданчик, де гуляє дитина, і знову викрасти її, хизувався зв`язками із високопосадовцями. ОСОБА_3 зазначає, що дитина приїхала плаксива, стривожена, не відпускає заявницю ні на крок. Вказує, що за даним фактом нею 05 грудня 2021 року подано до Подільського УП ГУНП України в м.Києві заяву про вчинення злочину, за якою ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року зобов`язано уповноважених осіб Подільського УП ГУНП України в м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення.

Також, заявниця зазначає, що ОСОБА_2 неодноразово, у супроводі представників поліції та невідомих осіб з`являвся до її робочого місця - ТОВ «Мак-Дент», де вона працює лікарем-стоматологом, що призводить до зриву прийому пацієнтів та дискредитує її серед колег, зокрема, такі події трапилися 13 листопада та 07 грудня 2021 року.

Тобто, як стверджує заявниця, ОСОБА_2 систематично вчиняє умисне психологічне насильство, що, в тому числі, проявляється у погрозах створення проблем, наявністю зв`язків у кримінальному світі та серед правоохоронців та інших представників влади, чинить психологічний тиск як на неї, так і на малолітню дитину ОСОБА_4 , в утриманні дитини участі не бере. Як вказує заявниця, зазначене призводить до розладів здоров`я, перешкоджання професійної діяльності заявниці, емоційної залежності та погіршення якості життя не тільки ОСОБА_3 , але і малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Заявниця зазначає, що 13 листопада 2021 року нею до Оболонського УП ГУНП у м. Києві подано заяву про вчинення домашнього насилля (вх. №59717); 07 грудня 2021 року нею до Подільського УП ГУНП в м. Києві подано заяву про вчинення адміністративного правопорушення за ст.173-2 КУпАП, заява зареєстрована 07 грудня 2021 року за №46938.

Також, заявниця вказує, що змушена була звернутися до психолога та переховуватися разом із дитиною.

Заявниця зазначає, що від проведення процедури сімейної медіації для вирішення питань, що потребують спільної участі батьків у вихованні, піклуванні за дитиною та спілкуванні з нею, ОСОБА_2 відмовився.

Крім того, заявниця стверджує про вчинення ОСОБА_2 шахрайських дій щодо спільного майна.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за поданою заявою та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

21 грудня 2021 року від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшов відзив на подану заяву, в якому ОСОБА_2 просить відмовити у видачі обмежувального припису.

Обґрунтовуючи відзив, ОСОБА_2 вказує, що із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 звернулася до суду виключно з метою будь-якими методами усунути його від спілкування з донькою, а також створити фіктивний доказ для подання в судових процесах про визначення місця проживання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, які наразі між ними тривають. ОСОБА_2 зазначає, що жодним чином не погрожував ніколи ОСОБА_3 , що забере у неї дитину, а навпаки, визнавав і визнає, що дитина повинна проживати з матір`ю, але він як батько має право спілкуватися із донькою та приймати активну участь у житті своєї дитини.

У судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву та просив її задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_2 поводить себе вкрай агресивно, і невжиття відповідних заходів буде стимулювати його до протиправної поведінки.

Заінтересована особа та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви, вказавши, що всі подані заявником заяви до поліції безпосередньо пов`язані із наявністю судових спорів, які перебувають на розгляді у судах, а у заінтересованої особи із дитиною дуже добрі стосунки, він намагається брати активну участь у вихованні та забезпеченні дитини, проте цьому перешкоджає заявниця, також заперечили щодо вчинення насильства стосовно заявниці ОСОБА_3 з боку заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Суд, вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як видно із матеріалів справи, 18 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №2927.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2927 від 18.09.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Як видно із доданих до заяви матеріалів, 05 грудня 2021 року, ОСОБА_3 зверталася до Подільського УП ГУНП у м. Києві із заявами про те, що ОСОБА_2 05.12.2021 близько 11 години за адресою: АДРЕСА_4 , забрав спільну малолітню дитину самовільно, посадивши в автомобіль та поїхавши у невідомому напрямку.

Також, ОСОБА_3 зверталася: 13 квітня 2021 року до Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 ; 13 листопада 2021 року до Оболонського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення психологічного насильства ОСОБА_2 ; 07 грудня 2021 року до Подільського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП стосовно неї та спільної малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Крім того, заявником було надано висновки психолога ОСОБА_7 від 05.07.2020, 15.04.2021, 08.12.2021, стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд вважає важливими обставини, викладені у заяві, разом з тим вони не можуть слугувати підставою для застосування обмежувального припису виходячи з наступного.

За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 є кривдником та постійно застосовує фізичне, психологічне та економічне насильство над нею та психологічне насильство щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 . Разом з тим, належних та обґрунтованих доказів таким твердженням не надала. Сам факт звернення до поліції не може свідчити про вчинення ОСОБА_2 стосовно заявниці та дитини насильства.

Крім того, із матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що між ними існують спори щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у вихованні дитини, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

У судовому засіданні встановлено, що заінтересована особа - ОСОБА_2 не притягався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності у зв`язку із вчиненням домашнього насильства.

Також, судом не встановлено передбачених законом підстав для позбавлення батька прав, передбачених ст.ст. 151, 153 Сімейного кодексу України, на особисте виховання дитини та спілкування з дитиною.

Будь-яких інших належних та обґрунтованих доказів психологічного, фізичного, економічного насильства щодо заявника та дитини матеріали справи не містять.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20), від 10 лютого 2021 року у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 263-265, 273, 350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Кравчук