КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сержанюка А.С., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року АТ «Укрсиббанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по договору споживчого кредиту №0 від 12.02.2016 року по процентам у розмірі 1 195 грн. 65 коп. та інфляційну різницю у розмірі 105 924 грн. 10 коп. та 2102,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2017 року по справі №754/1028/17 з відповідача та поручителя за невиконання умов договору споживчого кредиту №0 від 12.02.2016 року стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 517 007 грн. 77 коп. з яких: 431 425 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом, 72 003 грн. 52 коп. - заборгованість за процентами,

5 250 грн. 84 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 8 327 грн. 65 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та судовий збір. Рішення суду набрало законної сили 23.11.2017 року, після розгляду апеляційним судом.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС у м. Києві в 04.03.2020 року провадження закрито в зв`язку з виконанням рішення суду.

Позивач зазначає, що відповідно до положень ст.625 ЦК України та умов кредитного договору позивач має право вимагати до стягнення проценти за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у розмірі 1195 грн. 65 коп., нараховані відповідно до умов ст.625 ЦК України, умов кредитного договору за період з 12.01.2017 року по 11.02.2020 року, які не були предметом розгляду у справі №754/1028/17, а також інфляційну різницю за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 105 924 грн.10 коп. за період з 23.11.2017 року по 01.04.2020 року, унаслідок чого просив задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року

в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргупосилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вказує, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував правовий висновок Верховного суду у постанові від 26 квітня 2017 року у справі

№3-1522гс16, відповідно до якого стягнення інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували поданню позову. Оскільки рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2017 року було виконано відповідачем не одразу, а протягом майже трьох років, то станом на 20.08.2020 року залишилися непогашеними проценти за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у розмірі 1195,65 грн., нарахованих за період з 12.01.2017 по 11.02.2020, які не були предметом розгляду у справі №754/1028/17, а також інфляційна різниця за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.11.2017 року по 01.04.2020 року.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідача не можливо вважати боржником, оскільки останнім було сплачено на рахунок банку 573 164 грн., при наявному боргу за рішенням суду 517 007,77 грн..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит - грошові кошти у сумі 432 210 грн. 90 коп. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідач, а відповідач зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 7 536 грн. 96 коп. 12-го числа кожного місяця, та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 12.06.2048 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору).

За користування кредитними коштами відповідач зобов`язалася сплатити проценти у розмірі та в порядку, встановленому п.2.7 кредитного договору та п. 1.3 Правил.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2017 року по справі №754/1028/17 встановлено наявність кредитних правовідносин між сторонами, факт видачі кредиту в сумі 432 210 грн.90 коп., факт неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, наявність заборгованості станом на січень 2017 року та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та поручителя заборгованість у розмірі 517 007 грн. 77 коп. з яких: 431 425 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом, 72 003 грн. 52 коп. - заборгованість за процентами, 5 250 грн. 84 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 8 327 грн. 65 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та судовий збір.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС

у м. Києві від 04.03.2020 року провадження закрито у зв`язку з виконанням рішення суду.

У відзиві на позов ОСОБА_1 зазначала, що позивач відкрив 3 виконавчих провадження, за якими сумарно було сплачено всього 573 164 грн., її чоловік, як поручитель, сплатив приватному виконавцю Корольову М.А. суму у розмірі 50 000 грн., які не враховані при закритті виконавчого провадження і фактично 440 000 грн. з яких є такими, що сплачено без повернення платнику, що повністю перекриває суму 3% річних і інфляцію. Банк не надав розрахунку і таким чином маніпулює даними, оскільки її чоловік, як поручитель, сплачував на рахунки банку майже одразу, унаслідок чого банк не має права вимагати сплату інфляції за весь період.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період указаний у позові, за невчасне виконання грошового зобов`язання щодо сплати суми боргу, підтвердженого рішенням суду.

Відповідач мала грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2017 року.

У правовій позиції Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі

№ 6-1412цс16, зазначено, що згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що вказане судове рішення від 04.09.2017 року виконано 25.07.2018 року.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обґрунтовуючи заявлену до стягнення суму боргу, ПАТ «УкрСиббанк» надало відповідний розрахунок (а.с. 29-36).

Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 915/2095/19 зазначив, що при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Разом з тим, як убачається із розрахунку позивача, то останнім сума інфляції розрахована від суми основного боргу за весь час невиконання зобов`язання, хоча як свідчать матеріали справи сума боргу зменшувалась внаслідок часткового періодичного виконання зобов`язання боржником.

При цьому, заперечуючи проти позову ОСОБА_1 надала суду копії платіжних документів, відповідно до яких нею та поручителем у рахунок заборгованості за кредитним договором №0 від 12.02.2016 року сплачувалися кошти, які не враховані при закритті виконавчого провадження, тобто нею сплачено всього 573164,00 грн., хоча за судовим рішенням вона зобов`язана була повернути 517 007 грн. 77 коп.,

а отже, на її думку,вказана сума повністю перекриває 3 % річних та інфляцію (а.с.50-56).

Позивач у апеляційній скарзі зазначає, що вказані відповідачем докази не стосуються розгляду даної справи.

Апеляційний суд не може взяти до уваги зазначене посилання позивача, оскільки як убачається із наданих відповідачем доказів. Кошти зараховувались саме з метою погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 12.02.2016 року і вказане позивачем не спростовано.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києвавід 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «21» вересня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко
А.С. Сержанюк