Справа № 573/1410/21
Номер провадження 2/573/391/21
(вступна і резолютивна частина)
24 вересня 2021 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М.С.,
з участю секретаря: Терещенко О.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі заочно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білопільська міська рада Сумської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Враховуючи складність у виготовленні повного тексту судового рішення, що потребує значного часу в обґрунтування доводів сторін, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде виготовлено протягом п"яти днів.
Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя:
Справа № 573/1410/21
Номер провадження 2/573/391/21
24 вересня 2021 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М.С.,
з участю секретаря: Терещенко О.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі заочно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білопільська міська рада Сумської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
20 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 855, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області йому належить житловий будинок АДРЕСА_2 . Право власності на зазначений об`єкт нерухомості - житловий будинок зареєстровано 02 грудня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зазначеному будинку окрім позивача зареєстрований попередній власник ОСОБА_2 . Починаючи з вересня 2019 року та до цього часу відповідач за місцем реєстрації не проживає та не з`являється, його особисті речі у будинку відсутні, участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг останній не приймає. Реєстрація ОСОБА_2 у будинку порушує права позивача як власника та позбавляє можливості оформити субсидію. ОСОБА_2 , який не проживає за зареєстрованою адресою, втратив право на користування будинком внаслідок своєї відсутності без поважних причин понад один рік. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .
Ухвалою від 01 вересня 2021 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду справу за вказаним вище позовом (а. с. 18-19).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлявся судом про розгляд справи за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 . Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення, оскільки за зареєстрованою адресою остання не проживає. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою (а. с. 24).
Представник третьої особи Білопільської міської ради Сумської області у судове засідання також не з`явився. Міський голова надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду (а. с. 23).
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Заслухавши позивача ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України. Зокрема, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року по справі № 6-158цс14 зазначено, що із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням.
Отже, у власника житлового приміщення є право вимагати захисту порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, які не є і не були членами його сім`ї на підставі положень статей 383, 391 Цивільного кодексу України.
Право використання помешканням для власного проживання та для проживання членів сім`ї, інших осіб належить його власнику, а за ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 383 ЦК України).
Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарчими спорудами та спорудами під АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 855, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Шамуковою С.Ф. (а. с. 6-7).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 грудня 2020 року зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 2020 року (а. с. 8).
Зі змісту довідки, виданої секретарем Білопільської міської ради Сумської області від 02 червня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 згідно із договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 02 грудня 2020, за реєстровим номером 855 приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою С.Ф. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, окрім нього зареєстрований ОСОБА_2 , 1980 р.н., який за письмовим свідченням сусідів не проживає за місцем реєстрації з вересня 2019 року (а. с. 9-11).
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що ОСОБА_2 , 1980 р.н., дійсно як член сім`ї попереднього власника ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, починаючи з вересня 2019 по даний час останній не з`являється за вказаною адресою і взагалі не цікавиться будинком, особисті речі відсутні, що в свою чергу здійснює перешкоди щодо розпорядження та користування житловим будинком новому власнику.
За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи.
Відповідно до положень норм ст. ст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у будинку АДРЕСА_2 як член сім`ї попереднього власника будинку ОСОБА_4 , який на даний час належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, понад рік без поважних причин не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла.
Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку, що належить позивачу, порушує його права як власника, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з яким судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 81, 141, 259, 265, 273, 280, 354-355 ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя