Справа № 132/1376/19
Провадження № 2/132/34/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08.09.2021 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі:

Головуючого судді Павленко І.В.

за участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ "Транс-Легіон Україна", ПАТ "Страхова компанія "Перша" про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Калинівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до ТОВ "Транс-Легіон Україна", ПАТ "Страхова компанія "Перша" про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 15 лютого 2018 р. приблизно о 18 годині, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем тягач «Сканія», д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Кроне», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в с. Корделівка по вул. Київська, Калинівського району Вінницької області, по автодорозі М-21 в напрямку м. Житомир, не вибравши безпечну швидкість та не врахувавши дорожню обстановку в результаті заносу причепа здійснив зіткнення з автомобілем марки «Опель-Кадет», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 та який знаходився на узбіччі з правої сторони. Водія автомобіля «Опель Кадет» ОСОБА_1 та його пасажира ОСОБА_2 з тілесними ушкодженнями доставлено до Калинівської ЦРЛ.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди Калинівським відділом поліції ГУ НП у Вінницькій області було розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході розслідування встановлено, що власником автомобіля-тягача разом із причепом є Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Легіон Україна». Водій даного автомобіля ОСОБА_4 є найманим працівником підприємства і на час ДТП перебував при виконанні своїх службових обов`язків.

Відповідно до страхового полісу серії АК № 8121052 від 03 січня 2018 р. між ТОВ "Транс-Легіон Україна" та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» було укладено угоду страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, згідно вказаного полісу ТОВ "Транс-Легіон Україна" застрахував свою цивільну правову відповідальність на випадок завдання шкоди на період з 14 січня 2018 р. по 13 січня 2019 р. Подія ДТП сталась 15 лютого 2018 р., тобто в період дії страхового полісу.

Про настання страхового випадку було вчасно повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «Перша», а його представники зафіксували факт ДТП та склали відповідні документи.

За результатами досудового розслідування, слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області 13 липня 2018 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження за № 0000098. Мотивом закриття кримінального провадження стало те, що кримінальна відповідальність по ст. 286 КК України настає за умови заподіяння потерпілому наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесні ушкодження.

05.06.2018 року Козятинським міськрайонним судом розглянуто адміністративний матеріал відносно водія ОСОБА_4 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП, а саме вчинення ДТП 15.02.2018 р. За результатом розгляду справи винесено постанову про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Також, окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями водія ОСОБА_5 , позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у їх житті.

В результаті ДТП також був пошкоджений автомобіль «Опель-Кадет» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить позивачці ОСОБА_3 . Автомобіль отримав значні пошкодження і на даний час знаходиться на штраф-майданчику Калинівського відділу поліції та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Попередньо позивачка ОСОБА_3 оцінює розмір завданих збитків від пошкодження автомобіля в сумі 100 000 грн.

Представником позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлявся запит-заява до відповідачів по справі щодо вирішення питання про відшкодування завданих збитків. Звернення адвоката обома відповідачами проігноровано та залишено без відповіді.

З огляду на те, що відповідачі згідно договору страхування цивільно-правової відповідальності збитки їм від ДТП не відшкодували в добровільному порядку, тому позивачі звертаються до суду з даним позовом в якому просять стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Легіон Україна» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 2 738, 58 грн витрат на лікування та 20 000 грн завданої моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 20 000 грн завданої моральної шкоди та на користь ОСОБА_3 в розмірі 100000 грн збитків завданих пошкодженням автомобіля.

Директор ТОВ «Транс-Легіон Україна» надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх бездоказовими та надуманими, оскільки 13.07.2018 року кримінальне провадження за № 0000098 було закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення та слідчим направлено матеріали до відділення поліції для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

По даній справі не було проведено будь-яких судово-криміналістичних експертиз та слідчих дій для встановлення винної особи у вчиненні ДТП, як це свідчить постанова про закриття кримінального провадження та досудовим слідством не були встановлені обставини і механізм виникнення ушкоджень автомобіля та нанесення тілесних ушкоджень позивачам. Також не було проведено слідчого експерименту для встановлення механізму виникнення ушкоджень транспортному засобу і відповідно немає можливості провести судову автотехнічну експертизу для встановлення причинного зв`язку між діями винних осіб та наслідками ДТП. З таким рішенням досудового слідства позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодились та не оскаржували його.

Козятинським міськрайонним судом 05 червня 2018 р. розглянуто адміністративний матеріал відносно дій водія ОСОБА_4 за фактом вчинення ним ДТП 15.02.2018 р. За результатом розгляду справи винесено постанову про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Докази у справі про адміністративне правопорушення не досліджувались, правопорушник в судове засідання не викликався. Тому вважає, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Перша» за довіреністю Алєксєєв В.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заявлені позовні вимоги до ПрАТ «СК «Перша» є не обґрунтованими, безпідставними та передчасними, оскільки, як вбачається із тексту позовної заяви, 15 лютого 2018 року мала місце транспортна пригода за участю транспортного засобу «Scania» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Krоnе» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_4 та автомобіля марки «Ореl», д.н.з. НОМЕР_3 .

Автомобіль марки «Scania», д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП, відповідно до умов Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії та № АК/8121043, було застраховано в ПрАТ «СК «Перша».

В результаті вищезазначеної ДТП, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження, у той час як ОСОБА_3 було завдано певної майнової шкоди.

Проте в досудовому порядку позивачі не зверталися до ПрАТ «СК «Перша» із заявою про виплату їм страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка відбулась 15 лютого 2018 року, внаслідок чого рішення про виплату страхового відшкодування щодо жодного із позивачів не розглядалося та не приймалося.

Окрім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачів - ОСОБА_6 зазначив у позовній заяві, що позивачами вживалися заходи досудового врегулювання спору, але дані дії не дали бажаного результату. Зважаючи на даного роду висловлювання сторони позивачів, ПрАТ «СК «Перша» вважає наголосити на тому, що, а ні Позивачами особисто, а ні їх представником - адвокатом Молявчиком О.В. страховику не надалося жодних документів ДТП від 15 лютого 2018 року.

Як вбачається із заявленого адвокатського запиту адвоката Молявчика О.В. від 11 лютого 2019 року, останнім не ставилося жодних запитань щодо надання інформації про те, чи було прийнято рішення страхового відшкодування або прохань про отримання будь-яких документів. Даний запит за контекстом містить лише посилання на обставини ДТП, а також його особисте припущення щодо обсягу збитків внаслідок описаного ДТП кожного із позивачів. Більш того, ПрАТ «СК «Перша» не було прийнято даний запит у якості заяви про виплату страхового відшкодування у силу того, що даний документ за своїм змістом являється інформаційним, а також, враховуючи, що досліджуваний запит не містить обов`язкових реквізитів та інформації аби вважати даний документ саме заявою про виплату страхового відшкодування, вимоги оформлення якого чітко встановлені п.п.35.1, 35.2 ст.35 ЗУ «Про ОСЦПВ».

Відносно частини позовних вимог щодо стягнення на рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів в якості понесених витрат на лікування, компенсації завданої моральної шкоди та позовні вимоги ОСОБА_3 щодо страхового відшкодування внаслідок пошкодження її транспортного засобу, ПрАТ «СК «Перша» заявляє, що вони не отримували від позивачів жодних заяв поданих у встановленому чинним законодавством порядку та строках.

Також ПрАТ «СК «Перша» вважає не обґрунтованими посилання позивачів на необхідності проведення повторного автотоварознавчої експертизи, оскільки даного виду експертне дослідження від 05 березня 2018 року, вже було проведено за письмовою заявою ПрАТ «СК «Перша» та встановлено обсяг заподіяного матеріального збитку автомобілю марки «Ореl».

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Молявчик О.В., який також являється представником позивачки ОСОБА_3 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надавши суду пояснення аналогічні позовній заяві та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ТОВ «Транс-Легіон Україна» Гонтар В.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Перша» в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши у судовому засіданні доводи учасників справи, пояснення експерта автотехніка, дослідивши наявні у справі докази, матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000098 від 15.02.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Так, судом встановлено, що 15 лютого 2018 року близько 18 год.00 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем тягач «Сканія», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Кроне», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в с. Корделівка по вул. Київська, Калинівського району Вінницької області, по автодорозі М-21 в напрямку м. Житомир, не вибравши безпечну швидкість та не врахувавши дорожньої обстановки, в результаті заносу причепа, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Опель-Кадет», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 та який заходився на узбіччі з правої сторони. Водія автомобіля «Опель Кадет» ОСОБА_1 та його пасажира ОСОБА_2 з тілесними ушкодженнями було доставлено до Калинівської ЦРЛ.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди Калинівським відділом поліції ГУ НП у Вінницькій області були внесені відомості до ЄРДР за № 0000098 від 15.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

13 липня 2018 р. слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000098 від 15.02.2018 року, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

05 червня 2018 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області розглянуто адміністративний матеріал відносно водія ОСОБА_4 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП, а саме вчинення ДТП 15.02.2018 р. За результатом розгляду справи винесено постанову про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постанова суду набрала законної сили.

Отже, постановою про закриття кримінального провадження від 13 липня 2018 р., яка набрала законної сили, встановлено, що саме від неправомірних дій ОСОБА_4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів 15.02.2018 р., які були пошкоджені внаслідок цієї ДТП. Проте, у зв`язку із заподіяння потерпілим легких тілесних ушкоджень, кримінальне провадження відносно водія ОСОБА_4 було закрите.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ № 6252/6253/19-21 від 10.02.2021 року, з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, причиною дорожньо-транспортної пригоди були невідповідності дій водія вантажного автопоїзда «Сканія» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Кроне» д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_4 вимогам п.12.1 ПДР України.

Даний висновок повністю підтримав допитаний в судовому засіданні головний судовий експерт Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_7 , який також пояснив, що в даній дорожній ситуації контактували задня права сатина напівпричепа «Кроне» автопоїзда «Сканія» та передня права частина автомобіля «Опель Кадет». Слідів руху транспортних засобів «Сканія» з напівпричепом «Кроне» та автомобіля «Опель Кадет» на узбіччі зафіксовано не було, а осип з дрібних деталей авто, розташованих поряд з автомобілем «Опель» між правим боком та проїзною частиною, свідчить про можливість розташування місця зіткнення на узбіччі чи в районі краю проїзної частини дороги та узбіччя.

За таких обставин пояснення в судовому засіданні представника відповідача ТОВ «Транс-Легіон Україна» Гонтара В.А. про те, що експертиза носить суперечливий характер, а в діях водія автомобіля «Сканія» з напівпричепом «Кроне» ОСОБА_4 відсутній причинно-наслідковий зв`язок, суд оцінює критично, оскільки такі пояснення спростовуються як поясненнями в судовому засіданні експерта Базалицького В.С., а також дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи та кримінального провадження за № 0000098 від 15.02.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи власником вищевказаного автомобіля-тягача «Сканія» разом із напівпричепом «Кроне» є Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Транс-Легіон Україна». Водій даного автомобіля ОСОБА_4 є найманим працівником підприємства і на час ДТП перебував при виконанні своїх службових обов`язків.

Тому, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до частини першої якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з роз`яснень п.6 Постанови ПВВС «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. за №4 , особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналізуючи зазначені статті закону, суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст.1166ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З роз`яснень ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд повинен встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між: ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивної цивільного процесу, саме на відповідача ТОВ «Транс-Легіон Україна» покладено обов`язок доведення відсутності вини його працівника ОСОБА_4 в завданні шкоди позивачам.

Законом не покладається на позивачів обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідачем ТОВ «Транс-Легіон Україна» не було надано суду належних доказів на спростування заявлених позивачами позовних вимог та не надано доказів про відсутність вини його працівника ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 15.02.2018 року.

Таким чином, оскільки відповідачем ТОВ «Транс-Легіон Україна» не доведено обставин, що виключають вину їхнього працівника у завданні шкоди позивачам, тому даний відповідач повинен відшкодувати заподіяну шкоду джерелом підвищеної небезпеки, яким володіє на правовій підставі.

Що стосується позовних вимог позивачів до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша», суд враховує наступне.

Відповідно до страхового полісу серії АК № 8121052 від 03 січня 2018 р., між ТОВ "Транс-Легіон Україна" та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» було укладено угоду страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, згідно вказаного полісу ТОВ "Транс-Легіон Україна" застрахував свою цивільну правову відповідальність на випадок завдання шкоди на період з 14 січня 2018 р. по 13 січня 2019 р. Подія ДТП сталась 15 лютого 2018 р., тобто в період дії страхового полісу.

Згідно з приписами п.п. 35.1, 35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання

(фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), шо її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність

яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника

податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, шо підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а" - "ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в досудовому порядку позивачі не зверталися до ПрАТ «СК «Перша» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка сталася 15 лютого 2018 року, а тому рішення про виплату страхового відшкодування щодо жодного із позивачів ПрАТ «СК «Перша» не розглядалося та не приймалося.

Посилання представника позивачів адвоката Молявчика О.В. на те, що ПрАТ «СК «Перша» проігноровано його адвокатський запит щодо вирішення питання про відшкодування відповідачам завданих збитків та таким чином направлення ним заяви позивачів про відшкодування збитків, судом не розцінюється як належним чином подана позивачами заява про страхове відшкодування, оскільки, як вбачається із запиту від 11 лютого 2019 року, представником позивачів ОСОБА_6 даний запит містить лише посилання на обставини ДТП, а також його особисте припущення щодо обсягу збитків внаслідок описаного ДТП кожного із позивачів. Також даний запит за своїм змістом є інформаційним, що не містить обов`язкових реквізитів та інформації аби вважати його заявою про виплату страхового відшкодування, оформлення якого чітко встановлені п.п.35.1, 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тому, позовні вимоги в частині щодо стягнення з ПАТ "Страхова компанія "Перша" на користь позивачів матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягають, так як вони є безпідставними.

Що стосується вимог позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням ОСОБА_1 , суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проходили стаціонарне лікування в Калинівській центральній районній лікарні, що підтверджується історіями хвороб та виписками з медичних карт стаціонарного хворого.

Згідно висновку № 43 експерта Калинівського відділення судово-медичних експертиз Чорного Є.О від 20.06.2018 року, у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, забійна рана голови. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. По давності утворення можуть відповідати строку ДТП вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Згідно висновку № 44 експерта Калинівського відділення судово-медичних експертиз Чорного Є.О від 20.06.2018 року, у ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми органів малого тазу, забій сечового міхура, мікрогематурія, забій тканин лівого стегна. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. По давності утворення можуть відповідати строку ДТЦ вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування йому завданої матеріальної шкоди в частині відшкодування витрат на лікування в розмірі 2738,58 грн підлягають до задоволення, оскільки такі витрати позивача на лікування підтверджуються долученими до матеріалів справи оригіналами фіскальних чеків про придбання ліків та проходження медичного огляду.

Також позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернутись до суду з вимогою відшкодування завданої їм моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Пунктом 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг страждань, які зазнали позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку з ушкодженням їх здоров`я, що позначилось негативними змінами у їхньому житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, перенесений фізичний біль, емоційний стрес, порушення життєвих планів, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації, тощо.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача ТОВ «Транс-Легіон Україна» на користь позивачів, кожного зокрема, моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн, яка буде розумною та справедливою компенсацією понесених позивачами моральних страждань.

Що стосується вимоги позивачки ОСОБА_3 про стягнення завданих збитків пошкодженням автомобіля, суд враховує наступне.

Так, в результаті ДТП, яка сталась 15.02.2018 р., був пошкоджень автомобіль «Опель-Кадет» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності позивачці ОСОБА_3 . Автомобіль отримав значні пошкодження, які позивачка ОСОБА_3 оцінює в сумі 100000 грн. Відшкодування за пошкоджений автомобіль позивачка не отримувала, так як і не отримувала страхових виплат.

Згідно висновку експерта автотоварознавчого дослідження № 108Е-02/18 від 05.03.2018 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Opel Kadet» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, в цінах станом а час виконання даного дослідження, складає 38174,03 грн.

З урахуванням викладеного, та враховуючи те, що сума відновлюваного ремонту автомобіля «Opel Kadet» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , та вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, перевищують ринкову вартість ідентичного, технічного справного автомобіля, відповідно проводити ремонтно-відновлювальні роботи економічного не доцільно, тому суд приходить висновку, що з відповідача ТОВ «Транс-Легіон Україна» підлягає стягнення завдана матеріальна шкода заподіяна власнику даного автомобіля ОСОБА_3 в розмірі 38174,03 грн, яка визначена експертом-автотоварознавцем в дослідженні № 108Е-02/18 від 05.03.2018 року.

Стосовно вимог позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення на їх користь витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Позивачами заявлено вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу, кожному зокрема, в розмірі 10000 грн.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з роз`яснень п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Судом установлено, що 15 грудня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Молявчик Олексієм Валерійовичем; між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Молявчик Олексієм Валерійовичем було укладено договори про надання правової допомоги у цивільній справі. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано: ордер № 058276 від 15.12.2018 року; ордер № 058277 від 15.12.2018 року; свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серія ВН № 000061 від 20.01.2016 р.; квитанції № б/н від 16.12.2018 року фактичного понесення позивачами витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що відповідачами не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, витрати позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підтверджені доказами, зокрема відповідними квитанціями, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача ТОВ «Транс-Легіон Україна» на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кожного зокрема, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Також, згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ч.6 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно акту здачі-приймання висновку експерта № 6252/6253/19-21, загальна вартість експертизи у цивільній справі становить 6594,0 грн. відповідно розрахунку (42х157.0 = 6594,0 грн).

Таким чином, з відповідача ТОВ «Транс-Легіон Україна» на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в рівних частках, підлягають стягненню судові витрати на проведення автотехнічної експертизи у справі, що становить 6594,0 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки, судом було частково задоволено позовні вимоги позивачів, тому з відповідача ТОВ "Транс-Легіон Україна" підлягає стягненню на користь: ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн; ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн; ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 380 грн, пропорційно розміру задоволених її позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 620 грн, слід залишити за позивачкою ОСОБА_3 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 259, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_1 2738,58 грн витрат на лікування та 20000 грн моральної шкоди.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_2 20000 грн моральної шкоди.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_3 38174,03 грн збитків завданих пошкодженням автомобіля.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожного зокрема, по 10000 грн судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожного зокрема, по 2198 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з Товариства ТОВ "Транс-Легіон Україна" на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 380 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 620 грн залишити за ОСОБА_3 .

В іншій частині заявлених вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю.

Повний текст рішення складено 20 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя: