Справа № 203/3768/21
Провадження № 2-з/0203/143/2021
УХВАЛА

15.09.2021 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою адвоката Гусакової Оксани Борисівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому третьою особою без самостійних вимог ззначений департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Одночасно з позовною заявою представник ОСОБА_1 адвокат Гусакова О.Б. подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Заява мотивована тим, що 10 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування вищезазначеної квартири, але рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року у справі №203/3532/20 визнано недійсним вищезазначений договір дарування квартири. Після укладення договору дарування право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_2 , однак після визнання судом недійсним договору дарування фактично власником квартири являється ОСОБА_1 , але на даний час вона позбавлена можливості володіти цим майном, оскільки не може зареєструвати право власності на нього за собою, і тому вона звернулась до суду із позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача вважає, що на даний час існує загроза того, що ОСОБА_2 може в будь-який момент здійснити відчуження спірної квартири й тоді позивачу в її досить похилому віці не буде де проживати, вона позбавиться єдиного житла, а також відчуження квартири може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, вивчивши доводи представника позивача, а також подані матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Це положення також закріплено у ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно зі ст.9 Конституції України, є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо витребування квартири, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права на нерухоме майно в обраний нею спосіб захисту.

Тому суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити представник позивача, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких і звернувся до суду.

Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням обсягу позовних вимог, а також встановивши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірність, суд доходить висновку, що заява представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову підлягає задоволенню повністю.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч.3ст.154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 157, 258-261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву адвоката Гусакової Оксани Борисівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська протягом 15 днів з дня її підписання. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. Єдаменко