справа №619/245/20
провадження №2/619/63/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді- Остропілець Є.Р.,

при секретарі - Ковалевській Е.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Дергачівського районного округу Харківської області Кантемир Ірини Олексіївни «Про визнання недійсними заповітів»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир Ірини Олексіївни про визнання недійсними заповітів.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 22 квітня 2014 року її батько ОСОБА_5 , заповідав її неповнолітній доньці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, м. Дергачі, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Власенко І.В. від 22.03.2017 за № 5/01-16.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і вона звернулася до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. , як представник неповнолітньої ОСОБА_6 , з заявою про прийняття спадщини та від нотаріуса дізналась, що 27.11.2014 її батько склав заповіт на земельну ділянку площею 8,10 га, розташовану на території Дергачівської міської ради (КСП «Дергачі) для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва та 1/2 частини земельної ділянки площею 4,51 га своїй дружині ОСОБА_4 . Також, 14.01.2015 ОСОБА_5 заповів їй і домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіти на ім`я ОСОБА_4 посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. відповідно 27.11.2014 за реєстровим № 1359, та 14.01.2015 за реєстровим № 9.

Згідно останніх заповітів, складених на ім`я відповідача ОСОБА_4 її батько заповідав все своє майно на її користь. Але він завжди стверджував їй та всім родичам, що все його майно належить його єдиній онуці ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 постійно скаржився сусідам та родичам на постійні сварки в сім`ї, на те, що його дружина обмежує коло спілкування, забороняючи спілкуватися з донькою та онукою, створюючи певну ізоляцію навколо нього. Вказувала, що чисельні свідки можуть підтвердити той факт, що ОСОБА_4 , після того як довідалася, що батько позивачки склав заповіт на свою онуку, відібрала в нього паспорт та інші особисті документи і зазначила, що поки він не складе новий заповіт на її ім`я вона йому документи не поверне, у зв`язку з чим вона звернулася до суду, щоб встановити фактичні обставини щодо складання та підписання її батьком заповітів лише на користь ОСОБА_4 .

В останні роки її батько часто хворів, у нього почастішали серцеві напади, він сильно зловживав спиртними напоями, що йому було категорично заборонено лікарями, через що не сприймав реальних та дійсних подій, не усвідомлював значення та наслідки своїх дій та не міг самостійно керувати подіями.

Вказала, що ОСОБА_4 здійснювала на ОСОБА_5 психологічний вплив, оскільки вона завжди була проти спілкування з нею та її родичами, та перешкоджала спілкуванню будь з ким із родичів та друзів.

В період з 23.02.2014 по 07.03.2014 він знаходився на стаціонарному лікуванні в Дергачівській ЦАЛ з діагнозом: « Не госпітальна очагово-сливна пневмонія ЛН 11 Ст. ФХС, стабільна стенокардія 11ФК, дифузний та пост інфарктний кардіосклероз. Хронічна пост інфарктна аневрізма. Гупертонічна хвороба 111 ст., 2 ступеню, високий ризик СН11 А-Б ступеню. ». Під час його хвороби ОСОБА_4 жодного разу не завітала до лікарні, не відвідувала та не допомагала батькові. Відвідувала батька лише вона зі своєю матір`ю ОСОБА_7 . Фінансування лікування батька здійснювала вона.

Просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , посвідчений 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир Іриною Олексіївною, реєстровий номер 1359; визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , посвідчений 14 січня 2015 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир Іриною Олексіївною, реєстровий номер 9.

Відповідач ОСОБА_4 вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою, такою що не підтверджується належними доказами та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вказує на те , що посилання позивача на те, що «батько часто хворів, у нього почастішали серцеві напади, він зловживав спиртними напоями, що йому категорично заборонено лікарями, через що не сприймав реальних та дійсних подій, не усвідомлював реальних та дійсних подій, не усвідомлював значення та наслідки своїх дій та не міг самостійно керувати подіями» є безпідставними, голослівними та такими, що не відповідають дійсності, а мають лише характер припущення.

Заповідач не страждав суттєвими хворобами, які впливали на його волевиявлення та свідомість.

Посилання позивача в позові на те, що ОСОБА_5 з 23.02.2014 року по 07.03.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні ніким не оспорюється. Цей час ніяким чином не перетинається з датою складання заповітів, які оспорюються позивачем. Хвороби зазначені в виписці ніяким чином не впливали на дієздатність ОСОБА_8 . Під час складання заповіту ОСОБА_5 його дієздатність перевірено.

Зазначила, що нею не створювався психічний тиск чи фізичне насилля на покійного ОСОБА_5 протягом усього їхнього спільного життя, вона не сприяла тому щоб покійний ОСОБА_5 у випадку своєї смерті заповідав все своє майно саме їй, а не в рівних частках їй та своїй онуці, ОСОБА_9 , вона не створювала умови при яких покійний ОСОБА_5 вживав алкогольні напої, докази протилежного відсутні.

27.11.2014 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, на випадок своєї смерті призначив спадкоємцем належної йому земельної ділянки площею 8,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дергачівської міської ради, КСП « Дергачівський» Харківської області, що належить йому на праві приватної власності на , підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 072753, виданого 10.08.2000 року виконавчим комітетом Дергачівської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Дергачівської міської ради Харківської області № 242/4 від 28.12.1999 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1786 та 1/2частки земельної ділянки площею 4,51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дергачівської міської ради, КСП « Дергачівський» Харківської області, що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 19.07.2007 року Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за №1-2120- дружину (її -позивача у справі) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.11.2014 року підтверджує факт існування заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. (заповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Її чоловік ОСОБА_5 , будучи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, 14.01.2015 року склав на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Кантемир І.О. за реєстровим № 9, згідно якого спадкоємцем належного ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_1 та всього його майна, яке не день його смерті виявиться йому належним де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося визначено дружину спадкодавця- ОСОБА_4 .

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.01.2015 року підтверджує факт реєстрації заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. (заповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Дергачівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 45.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 було вільним.

Заповіт було складено 27.11.2014 року та ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер спадкодавець ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Між датою посвідчення заповіту та датою смерті минув досить тривалий проміжок часу, протягом якого, якби заповідач бажав, він мав час змінити заповіт. Однак, він цього не зробив, тобто його волевиявлення відповідало його волі.

У заповітах ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Кантемир І.О. 27.11.2014 року, реєстровий номер 1359 та 14.01.2015 року, реєстровий номер 9, зазначено, що останні складені ОСОБА_5 перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. У заповітах міститься власноручний напис ОСОБА_5 , згідно якого заповіт з його слів записаний вірно, вголос ним прочитаний та підписаний власноручно.

До нотаріуса для складання заповіту, ОСОБА_5 звертався особисто, надав всі необхідні документи для цього, його волевиявлення та дієздатність були перевірені.

Після складання заповіту на відповідача , він проживав разом з нею тривалий час і якби хотів змінити своє волевиявлення, то для цього ніяких перешкод не було.

Окрім того, повідомила, що Дергачівським районним судом Харківської області розглядалася цивільна справа № 619/1534/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Третя особа приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Кантемир Ірина Олексіївна про усунення особи від права на спадкування.

18 грудня 2019 року за результатами розгляду даної справи ухвалено судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи - Дергачівська міська рада Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - задоволено повністю.

При розгляді зазначеної справи судом встановлено наступні обставини.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено, що спадкодавець ОСОБА_5 був ізольованим внаслідок умисних дій відповідача ОСОБА_10 , що не давало йому змоги скласти новий заповіт на онуку, внести до заповіту зміни, скасувати заповіти і цим сприяти виникненню права на спадкування у онуки чи у інших осіб або збільшенню їх частки у спадщині.

Навпаки, всі свідки надавали покази, що спадкодавець вільно пересувався містом, виїздив до Харкова, користувався громадським транспортом, мав засоби зв`язку, спілкувався з оточуючими, його паспорт знаходився у нього вдома.

До нотаріуса для складання заповітів ОСОБА_5 звертався особисто, надавав всі необхідні документи для цього, його волевиявлення та дієздатність були перевірені.

Вказала, що при складанні оспорюваних заповітів волевиявлення ОСОБА_5 було вільним та повністю відповідало його волі, доводи позовної заяви не спростовують зазначеної обставини, будь-які інші підстави для визнання заповітів недійсними відсутні, у зв`язку з чим вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Мироненко С.М. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, вважала їх безпідставними, не доведеним та такими, що не підлягають задоволенню, просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Третя особа у справі приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, вказала, що заповіти посвідчено відповідно до діючого законодавства. Нотаріусом працює з 2011 року. ОСОБА_5 до нотаріуса для складання заповітів приходив особисто, був один. Першого та другого разу був одягнутий охайно, пред`явив паспорт, чітко розмовляв про свою волю щодо спадкового майна. Чітко не пам`ятає що він конкретно сказав, не пам`ятає, щоб ОСОБА_5 щось говорив про попередній заповіт. Якби щось говорив, то в посвідчених нею заповітах було б вказано, про скасування попереднього заповіту. Підстав для визнання заповітів недійсними не вбачає.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України : Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши сторони, представників, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили показання позивача ОСОБА_1 про неприязні стосунки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та його бажання все майно заповісти онуці ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 22 квітня 2014 року ОСОБА_5 , заповідав своїй онуці- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неповнолітній донці позивача ОСОБА_1 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки , розташованої за адресою: Харківська область, м. Дергачі.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Дергачівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 45 .

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. , як представник неповнолітньої ОСОБА_6 , з заявою про прийняття спадщини та від нотаріуса дізналась, що 27.11.2014 її батько ОСОБА_5 склав заповіт на земельну ділянку площею 8,10 га, розташовану на території Дергачівської міської ради (КСП «Дергачі) для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва та 1/2 частини земельної ділянки площею 4,51 га своїй дружині ОСОБА_4 . Також, 14.01.2015 ОСОБА_5 заповів ОСОБА_4 і домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

27.11.2014 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, на випадок своєї смерті призначив спадкоємцем належної йому земельної ділянки площею 8,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дергачівської міської ради, КСП « Дергачівський» Харківської області та 1/2частки земельної ділянки площею 4,51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дергачівської міської ради, КСП « Дергачівський» Харківської області, дружину - відповідача у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.11.2014 року підтверджує факт існування заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. (заповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

14.01.2015 року ОСОБА_5 , будучи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Кантемир І.О. за реєстровим № 9, згідно якого спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 та всього його майна, яке не день його смерті виявиться йому належним де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося визначив дружину спадкодавця- ОСОБА_4 .

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.01.2015 року підтверджує факт реєстрації заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. (заповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Дергачівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 45.

Заповіти на ім`я ОСОБА_4 посвідчені приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. відповідно 27.11.2014 за реєстровим № 1359, та 14.01.2015 за реєстровим № 9.

Посилання Позивача на те, що «батько часто хворів, у нього почастішали серцеві напади, він зловживав спиртними напоями, що йому категорично заборонено лікарями, через що не сприймав реальних та дійсних подій, не усвідомлював реальних та дійсних подій, не усвідомлював значення та наслідки своїх дій та не міг самостійно керувати подіями» належними та допустимими доказами не підтверджені, мають характер припущення.

Доказів того, що заповідач не страждав суттєвими хворобами, які впливали на його волевиявлення та свідомість позивачем не надано.

ОСОБА_5 з 23.02.2014 року по 07.03.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні ніким не оспорювався, однак дані обставини не підтверджують факту недійсності заповітів, які оспорюються позивачем. Хвороби зазначені в виписці ніяким чином не впливали на дієздатність ОСОБА_8 .

Суд вважає, що позивачем не доведено, що ОСОБА_4 створювала психічний тиск чи фізичне насилля на покійного ОСОБА_5 протягом усього їхнього спільного життя, не доведено, що ОСОБА_4 сприяла тому щоб покійний ОСОБА_5 у випадку своєї смерті заповідав все своє майно саме їй, а не в рівних частках їй та своїй онуці, ОСОБА_9 , недоведено що ОСОБА_4 створювала умови при яких покійний ОСОБА_5 вживав алкогольні напої.

Згідно останніх заповітів, складених на ім`я відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 заповідав все своє майно на користь, хоча завжди стверджував позивачу та всім родичам, що все його майно належить його єдиній онуці ОСОБА_6 .

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті.

Заповіти було складено 27.11.2014 року та 14.01.2015 року, спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Між датою посвідчення заповіту та датою смерті минув досить тривалий проміжок часу, протягом якого, якби заповідач бажав, він мав час змінити заповіт. ОСОБА_5 цього не зробив, тобто його волевиявлення відповідало його волі.

У заповітах ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Кантемир І.О. 27.11.2014 року, реєстровий номер 1359 та 14.01.2015 року, реєстровий номер 9, зазначено, що останні складені ОСОБА_5 перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. У заповітах міститься власноручний напис ОСОБА_5 , згідно якого заповіт з його слів записаний вірно, вголос ним прочитаний та підписаний власноручно. До нотаріуса для складання заповіту, ОСОБА_5 звертався особисто, надав всі необхідні документи для цього, його волевиявлення та дієздатність були перевірені.

Після складання заповіту на відповідача ОСОБА_4 . ОСОБА_5 проживав разом з нею тривалий час.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_5 його двоюрідний брат, спочатку між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відносини були гарні, потім погіршились. ОСОБА_5 не пив років десять, потім ОСОБА_4 почала його підпоювати, її цікавила спадщина. Між ними постійно були скандали, у ОСОБА_5 приблизно в 2010 році був інфаркт, до них в гості ніхто не приходив. ОСОБА_5 в 2015 році звертався до лікаря нарколога, в лікарні пролежав приблизно три тижні. В лікарні говорив що напише заповіт на онуку та доньку. Говорив йому, що не хоче жити разом з ОСОБА_4 , говорив що розірве з нею відносини. Говорив приблизно в кінці 2015 року на початку 2016 року , що ОСОБА_4 «давить» на нього і що він мабуть перепише все на неї. ОСОБА_5 помер будучи в шлюбі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_5 її брат, відносини між ними були гарні, з ОСОБА_4 відносини були неприязнені. Вказала, що ОСОБА_4 била її брата, забороняла з ним спілкуватись, про що їй особисто говорив померлий. Онуку та доньку любив. До правоохоронних органів не звертались щодо побоїв. Приблизно в 2014 році ОСОБА_5 потрапив до лікарні. ОСОБА_4 споювала брата, жили вони погано, постійні сварки та скандали, ОСОБА_4 забороняла йому спілкуватися з родичами та друзями. При їхніх зустрічах він постійно говорив що ОСОБА_4 , примушує його переписати все майно на неї.

Надані позивачем ОСОБА_1 докази не містять в собі достатньої інформації про те, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяла виникненню права на спадкування у неї самої чи в інших осіб, або сприяла збільшенню їхньої частки у спадщині.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду стосовно цих фактів не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність кожного конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними згідно ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 ЦПК України визначені вимоги щодо достатності доказів: достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які водять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову щодо усунення ОСОБА_4 від права на спадкування відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи - Дергачівська міська рада Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом- задоволено повністю.

При розгляді зазначеної справи судом встановлено наступні обставини: позивачем ОСОБА_1 не доведено, що спадкодавець ОСОБА_5 був ізольованим внаслідок умисних дій відповідача ОСОБА_10 , що не давало йому змоги скласти новий заповіт на онуку, внести до заповіту зміни, скасувати заповіти і цим сприяти виникненню права на спадкування у онуки чи у інших осіб або збільшенню їх частки у спадщині. Навпаки, всі свідки надавали покази, що спадкодавець вільно пересувався містом, виїздив до Харкова, користувався громадським транспортом, мав засоби зв`язку, спілкувався з оточуючими, його паспорт знаходився у нього вдома. До нотаріуса для складання заповітів ОСОБА_5 звертався особисто, надавав всі необхідні документи для цього, його волевиявлення та дієздатність були перевірені.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 530/1349/16-ц судом зазначено наступне:

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у пункті 16 роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Як роз`яснено судам у підпункті «е» пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором.

У пунктах 17 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

При цьому, для визнання правочину недійсним за вказаної підстави, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Вищезазначені висновки містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 344/7145/15-ц.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Натомість, при складанні оспорюваних заповітів волевиявлення ОСОБА_5 було вільним та повністю відповідало його волі, доводи позовної заяви не спростовують зазначеної обставини, будь-які інші підстави для визнання заповітів недійсними відсутні, у зв`язку з чим на підставі вищевикладеного суд не вбачає підстав для визнання заповітів недійними.

Таким чином , аналізуючи вищевказане , беручи до уваги надані суду докази , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 16, 203, 215,218,225, 1233, 1247,1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 77-81, 82, 89, 200, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було поставлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2021 року.

Суддя Є. Р. Остропілець