Постанова

Іменем України

15 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 323/642/20

провадження № 61-135св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач)- Кредитна спілка «Актив»,

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року у складі судді Мінаєва М. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Кримської О. М., Дашковської А. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій просила:

- визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції (далі - ВДВС Оріхівського РУЮ) щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , що виник на підставі обтяження

№ 11085858, протиправною;

- зобов`язати Оріхівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Оріхівський РВДВС) в особі начальника відділу зняти арешт з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження № 11085858, скасувати обтяження

№ 11085858, та виключити його з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Оріхівського РВДВС ГУТЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження № 18990714 з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 від 21 квітня 2010 року, виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Актив» (далі - КС «Актив») боргу в сумі 308 809,92 грн, у межах якого внесене обтяження № 11085858. Вказане виконавче провадження завершено 26 грудня 2012 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 606-XIV) та виконавчий документ повернуто стягувачу. При завершенні виконавчого провадження арешт з майна боржника не знято. Повторно виконавчий документ надійшов до Оріхівського РВ ДВС 14 березня 2013 року, виконавче провадження відкрито

18 березня 2013 року за № 37031715 та завершено 30 жовтня 2013 року

з підстав, передбачених пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України

№ 606-XIV. Після 2013 року виконавчий лист на виконання до Оріхівського РВДВС не надходив.

06 лютого 2020 року боржник звернулася до начальника Оріхівського РВ ДВС із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, у задоволенні якої йому відмовлено.

Посилаючись на те, що стягувач протягом останніх шести років виконавчий документ до примусового стягнення не пред`являв, скаржник просила суд на підставі частини першої статті 11, частини першої статті 12, частини п`ятої статті 37, частин першої, третьої статті 40, статей 59, 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України

№ 1404-VIII) скаргу задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня

2020 року, залишеною без змін постановоюЗапорізького апеляційного суду від

10 листопада 2020 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» судові витрати з оплати професійної правничої допомоги адвоката Гардера О. Г. у розмірі 2 500,00 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що урозумінні частини першої статті 47 Закону № 606-XIV та частини першої статті 49 Закону № 606-XIV поняття «закінчення» та «завершення» виконавчого провадження не є тотожними, а тому положення частини першої статті 50 Закону № 606-XIV за зазначеним спором не застосовуються.

Стаття 50 Закону № 606-XIV не наділяє державного виконавця повноваженнями щодо зняття (скасування) арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Суд вказав, що причини неявки скаржника та його представника, викладені

в клопотанні представника ОСОБА_1 - адвоката Дубкова А. В. про відкладення розгляду скарги на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю в іншій справі, яка розглядається господарським судом Запорізької області, є неповажними, оскільки судове засідання з розгляду скарги призначено на 10 год. 00 хв.,

а судове засідання в господарському суді Запорізької області - на 16 год. 15 хв., тобто з різницею в шість годин. Представник скаржника не надав доказів про наявність об`єктивних перешкод взяти участь в обох засіданнях.

Надання правничої допомоги адвокатом Гардером О. Г. КС «Актив» підтверджені доказами, стягувач заперечував проти скарги ОСОБА_3 , за наслідками розгляду якої було відмовлено в її задоволенні, тому судові витрати стягувача підлягають відшкодуванню за рахунок боржника.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що судове рішення про стягнення грошових коштів боржником фактично не виконано, грошові кошти у розмірі

308 809,92 грн кредитній спілці не сплачені, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування арешту

з майна боржника. Пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання судового рішення не є підставою для звільнення майна боржника від обтяження.

Неявка представника боржника у судове засідання через його зайнятість

в іншому процесі обґрунтовано визнані судом першої інстанції неповажною причиною. Про час і місце розгляду справи всі учасники виконавчого провадження і їх представники повідомлялися в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, за обставинами якої розгляд скарги неодноразово відкладався судом за клопотанням учасників, у тому числі двічі - за клопотання адвоката Дубкова А. В. Учасники виконавчого провадження мали достатньо часу надати суду всі наявні у них докази на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи містять всі необхідні докази на підтвердження надання правничої допомоги адвокатом Гардером О. Г. КС «Актив» (а. с. 84-105), які досліджені судом першої інстанції та їм надана належна оцінка.

Аргументи учасників справи

У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - Дубков А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким сергу задовольнити; стягнути з Оріхівського РВДВС всі підтверджені судові витрати.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд помилково керувався Законом України від 21 квітня 1999 року № 606 - XIV, що втратив чинність 05 січня

2017 року. Застосування судом Закону, що втратив чинність, порушують норми закріплені на конституційному рівні. Натомість чинний Закон України № 1404-VIII чітко регулює суспільні відносини, що виникають між сторонами під час виконавчого провадження.

Стягувачем пропущений строк подачі виконавчого листа до виконання більш ніж на шість років. Строк стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим провадженням також сплив більше ніж сім років тому. Пропуск строку по виконавчому провадженню стягувачем та не поновлення строку виконавчого документа в судовому порядку не можуть бути підставами для обмеження цивільно-правової дієздатності боржника на все життя, оскільки особа фактично позбавлена права купувати та продавати такі речі як: авто, нерухомість, інші речі, що потребують державної реєстрації відповідно до Закону.

Позиція суду про неповажність неявки скаржника та його представника та відсутність об`єктивних перешкод у адвоката взяти участь в обох засіданнях (у цій справі та іншій справі), у зв`язку з тим, що різниця між судовими засіданнями складає шість годин, є помилковою, оскільки робоче місце адвоката

Дубкова А. В., як і місце його фактичного проживання - м. Енергодар, Господарський суд Запорізькій області (в засіданні якого адвокат мав прийняти участь) знаходиться у м. Запоріжжя, приблизна відстань між двома географічними точками становить 250 кілометрів в обидві сторони,

з урахуванням обмежень руху громадського транспорту в період карантину дістатись на обидва судових засідання адвокат фізично не міг. Європейський суд з прав людини у справі «Вартая проти Грузії» (заява № 10978/06) дійшов висновку, що відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому судовому процесі, та розгляд справи без захисника

є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ні скаржник, ні його представник не отримували ухвалу про залучення до участі у справі КС «Актив» та письмові заперечення КС «Актив».

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки на час складання скарги ОСОБА_1 не отримала письмовий відзив КС «Актив» на свою скаргу, їй не відомо складові витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, тому вона не може об`єктивно висловити свою правову позицію з цього питання, що

є порушенням судом першої інстанції її процесуальних прав у цій частині.

У березні 2021 року КС «Актив» подала до суду відзив, у якому просила оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів; здійснити розподіл судових витрат, понесених КС «АКТИВ» у зв`язку

з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відзив мотивовано тим, що скаржник у касаційній скарзі наводить свої доводи, викладає деякі обставини справи, але крім загальних фраз не наводить обґрунтувань неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. У розумінні частини першої статті 47 Закону України № 606 - XIV повернення виконавчого документа стягувачу та

в розумінні частини першої статті 49 зазначеного Закону закінчення (завершення) виконавчого провадження не є тотожним, а тому положення частини першої статті 50 вказаного Закону у цьому спорі не застосовуються. Стаття 50 Закону України № 606 - XIV не передбачає зняття (скасування) арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснена державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Скаржником пропущений десятиденний строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 грудня 2012 року щодо не зняття арешту з нерухомого майна та не обґрунтовано поважність причин пропуску такого оскарження.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Судами встановлено, що на виконанні Оріхівського РВДВС перебувало виконавче провадження № 18990714 з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 від 21 квітня 2010 року, виданого Оріхівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу

в сумі 308 809,92 грн, в межах якого внесене обтяження № 11085858.

Виконавче провадження № 18990714 завершено 26 грудня 2012 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України № 606-XIV, а виконавчий документ повернуто стягувачу. При завершенні виконавчого провадження арешт з майна боржника не знято. У зв`язку із закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження № 18990714, під час примусового виконання якого накладено арешт на майно боржника, знищено у відповідності до вимог пунктів 9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04 лютого 2016 року).

Повторно виконавчий документ надійшов до Оріхівського РВДВС 14 березня 2013 року. Виконавче провадження відкрито 18 березня 2013 року за

№ 37031715; завершено 30 жовтня 2013 року на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України № 606-XIV. У зв`язку із закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження № 37031715 знищено у відповідності до вимог пунктів 9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 22 лютого 2017 року).

З 2013 року зазначений виконавчий лист № 2-362 від 21 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308 809,92 грн на виконання до Оріхівського РВДВС не надходив.

06 лютого 2020 року адвокат Дубков А. В. - представник ОСОБА_1 звернувся до начальника Оріхівського РВДВС Соболєвої Н. І. із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження № 1108858, скасування обтяження № 1108858 з подальшим виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження відповідно до частини першої статті 47 Закону України № 606-XIV (а. с. 11-13).

27 лютого 2020 року отримано відповідь про відмову у задоволенні клопотання з рекомендацією звернення до суду та зняття арешту в порядку частини п`ятої статті 59 Закону України № 1404-VIII (а. с. 14-16).

У статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої, частини п`ятої статті 47 Закону України № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У пункті 10 частини першої статті 49 Закону України № 606-XIV зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно частини першої статті 50 Закону України № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У частинах першій-четвертій статті 59 Закону України № 1404-VIII визначені підстави зняття арешту з майна.

Зокрема, згідно із частиною четвертою цієї статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши відсутність підстав для зняття арешту, визначених частиною четвертою статті 59 Закону України № 1404-VIII, що судове рішення про стягнення грошових коштів боржником фактично не виконано, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні скарги. При цьому згідно

з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо розгляду скарги без представника скаржника, оскільки відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суди перевірили відповідні доводи скаржника щодо неможливості явки представника боржника у судове засідання через його зайнятість в іншому процесі та належним чином їх оцінили, визнавши наведені причини неповажними. Зокрема, суди врахували, що про час і місце розгляду справи всі учасники виконавчого провадження і їх представники повідомлялися

в установленому законом порядку, розгляд скарги неодноразово відкладався,

у тому числі двічі - за клопотання адвоката Дубкова А. В., і тривав з 16 березня 2020 року до 27 липня 2020 року (а. с. 19, 28, 29, 36 - 40, 51 - 55, 64 - 69, 107, 115, 125, 126). Тому учасникам провадження належним чином забезпечені умови для реалізації їх процесуальних прав.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Суди встановили, що у цій справі представником стягувача, який є учасником провадження за скаргою на дії державного виконавця, є адвокат Гардер О. Г., який надавав КС «Актив» правову допомогу відповідно до укладеного договору № 021 від 08 грудня 2016 року.

Згідно з частиною четвертою - шостою статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або

є публічно доступними.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівностісторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону

в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні

з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Суд зробили висновок, що матеріали справи містять всі необхідні докази на підтвердження надання правничої допомоги адвокатом Гардером О. Г.

КС «Актив» (а. с. 84-105), які досліджені судом першої інстанції і їм надана належна оцінка.

Разом з цим аналіз зазначених матеріалів справи не підтверджує дотримання КС «Актив» установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування відповідних судових витрат, зокрема, надіслання (надання) відповідних доказів боржнику.

Суди не врахували, що у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) копій таких доказів суд не може їх брати до уваги під час розгляду відповідної заяви, тому зробили передчасний висновок про їх стягнення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що судові рішення частково ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в частині стягнення судових витрат - скасувати та справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції, а в частині відмови в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця - залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України

у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У відзиві КС «Актив» просила здійснити розподіл судових витрат, понесених

КС «АКТИВ» у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, надано копії: акта № 4 від 23 березня 2021 року здачі - приймання виконаних робіт за надання юридичних послуг та правової допомоги адвокатом за договором № 021 від 08 грудня 2016 року, рахунку № 7 від 23 березня

2021 року, платіжного доручення № 138 від 23 березня 2021 року, накладних про відправлення Укрпошти експрес, описів відправлень.

Відповідно до копії акта № 4 здачі - приймання виконаних робіт за надання юридичних послуг та правової допомоги адвокатом за договором № 021 від

08 грудня 2016 року всього витрати часу роботи адвоката за даним актом складали мінімально 8 годин. За взаємною згодою сторін сума гонорару адвоката становить 1 000 грн.

КС «Актив» сплатив адвокату Гердеру О. Г. 1 000 грн за надання правової допомоги відповідно до рахунку № 7 від 23 березня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 138 від 23 березня 2021 року

Згідно копій накладних про відправлення Укрпошти експрес та описів відправлень 23 березня 2021 року ОСОБА_1 та до Оріхівського РВДВС направлено відзив на касаційну скаргу, копії акта виконаних робіт, рахунку № 7, платіжного доручення № 138.

Оскільки оскаржені судові рішення щодо відмови в задоволенні скарги

ОСОБА_1 змінені лише в частині мотивів їх ухвалення, враховуючи документальне підтвердження витрат КС «Актив», пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді касаційної інстанції, відсутність заяви (заперечення) боржника щодо неспівмірності таких витрат, Верховний Суд стягує зазначену суму зі скаржника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Актив» судових витрат з оплати професійної правничої допомоги скасувати.

Справу № 323/642/20 в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа - Кредитна спілка «Актив», на бездіяльність державного виконавця залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Актив» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов