Справа 524/3426/21
Провадження № 2/524/2571/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , ухвалив таке рішення.

ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 ними було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 шляхом її приватизації. Право власності на дану квартиру було зареєстровано за відповідачем, як одноособовим власником. Після розірвання шлюбу між ними не було досягнуто домовленості щодо користування спільною власністю, а її право власності на вказане майно відповідачем не визнається.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. Вказала, що із даним позовом вона звернулась в межах трирічного строку після розірвання шлюбу, а тому позовна давність не пропущена.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач подав суду заяву про застосування позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні позову. В своїй заяві відповідач зазначив, що про порушення своїх прав позивач дізналась щонайменш в січні 2018 року, а позовна заява подана до суду 19 квітня 2021 року, що свідчить про пропуск позовної давності. Просив врахувати, що позивач вже зверталась із позовом про визнання права власності на спірну квартиру.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача зазначила, що в даній справи позовна давність має відраховуватись з моменту, коли позивачу стало відомо про порушення її прав, а не з дати розірвання шлюбу. Просила врахувати, що в матеріалах справи є копія адвокатського запиту, яка датована січнем 2018 року в якій зазначається про намір позивача звернутись із позовом за захистом своїх прав.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В період з 03.10.1992 по 09.01.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, повторно виданого Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області 10.05.2018 та копією рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29.11.2018 по справі 524/3673/18.

19.04.1996 Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутаті на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 .

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ст.22, 24 Кодексу про шлюб та сім`ю(в редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру)(далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК 2947-14, ч. 3 ст. 368 ЦК) 435-15, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В ст.72 Сімейного кодексу України визначено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

ОЦІНКА СУДУ

Конструкція норми статті 22 КпШС України, яка узгоджується з нормами статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Суд приймає до уваги те, що відповідачем не було надано доказів, які б спростовували доводи позивача щодо належності спірної квартири до спільної сумісної власності, а тому враховуючи положення ст.22 КпШС України та те, що спірна квартира була набута за час шлюбу, а також рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності(ст. 28 КпШС України, ст.70 СК України), суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині необхідності визнання за нею права власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Разом із тим, між сторонами виник спір з приводу дотримання позивачем строків звернення із позовом.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач та його представник посилаються на постанову Полтавського апеляційного суду від 10.02.2021 по справі 524/4975/19, а також копію адвокатського запиту від 31.01.2018.

Так, суд приймає до уваги те, що при розгляді справи 524/4975/19 судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачем та її донькою було пропущено позовну давність для звернення до суду із вимогами про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на кооперативну квартиру, визнання права власності, оскільки про порушення своїх прав вони могли довідатись з часу видачі свідоцтва. Також суд враховує те, що із змісту адвокатського запиту від 31.01.2018 вбачається, що позивач мала намір звернутись до суду із вимогами про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

Разом із тим, суд вважає, що вказані докази не свідчать про те, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду із вимогами про поділ майна подружжя.

Так, суд наголошує, що за змістом ст.72 СК України у разі перебування сторін у шлюбі, тобто до розірвання шлюбу, позовна давність до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не застосовується. Натомість, після розірвання шлюбу позовна давність до таких вимог становить 3 роки.

Враховуючи те, що шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29.11.2018 по справі 524/3673/18, яке набрало законної сили 09.01.2019, строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя спливав 09.01.2022, а даний позов подано 19.04.2021.

Отже, суд констатує, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя в межах позовної давності, визначеної ст.72 СК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 3263,80 грн, що становить витрати по сплаті судового збору, витрати на правничу допомогу та витрати на залучення експертів.

Керуючись ст. 81, 142, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в РПВН: 32500018, загальна площа 35,6 кв.м, житлова площа 16,9 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в РПВН: 32500018, загальна площа 35,6 кв.м, житлова площа 16,9 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати в сумі 3263,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.12.2021

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ