н/п 2/490/2466/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
21 вересня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
23.12.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В позовній заяві, в обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що 14 вересня 1978 року між нею та відповідачем, було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №3506 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 ). Шлюб між сторонами на теперішній час не розірвано.
В період шлюбу, до моменту припинення введення спільного господарства, за спільні кошти, подружжям було придбано таке майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м.), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що видане 30.11.2007 року виконкомом Миколаївської міської ради №2279 від 27.11.2007 року; садовий будинок АДРЕСА_2 (загальною площею 34,1 кв.м.). що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що видане 02.07.2012 року Виконкомом Миколаївської міської ради №687 від 22.06.2012 року.
Позивачка вказує, що вона не може дійти згоди з чоловіком, щодо поділу вказаного майна. Посилається на приписи статтей 60, 61, 63, 65, 69-71 Сімейного кодексу України, статті 82, 364 ЦК України.
Просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частин вказаного нерухомого майна
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 10.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом.
На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
10.02.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.02.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Саламатіним О.В. та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі сторін, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті. Проте, про поважність причин неявки в судові засідання відповідач суд не повідомив, відзив на позов не надсилав.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
14 вересня 1978 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №3506 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 ).
На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане 30.11.2007 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради №2279 від 27.11.2007 року ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м.).
На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане 02.07.2012 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради №687 від 22.06.2012 року ОСОБА_2 є власником садового будинку АДРЕСА_2 (загальною площею 34,1 кв.м.).
Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадженнят №14-325цс18).
Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах №6-79цс13, №6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
З матеріалів справи вбачається, що спірне майно, а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м.) та садовий будинок АДРЕСА_2 (загальною площею 34,1 кв.м.) було набуто відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою, а відтак, є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження N 14-325цс18).
Таким чином, вказане нерухоме майно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частин вказаного нерухомого майна.
За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, за такого з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3589,68 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 141, 258-259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ майна - задовольнити.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , позбавивши його права власності на цілу частку.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_2 .
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_2 позбавивши його права власності на цілу частку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін