ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/8158/19

провадження № 22-ц/4809/1636/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Кричун Ю. А.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Данилюк Надія Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Данилюк Надія Володимирівна, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2021 року в складі головуючого судді Мохонько В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

14.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив виключити з актового запису №1611 від 29 серпня 2006 року про народження ОСОБА_3 , складеного Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, відомості про ОСОБА_1 , громадянина України, як батька ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Кіровограді, Кіровоградська область, Україна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в кінці жовтня 2005 року позивач познайомився із ОСОБА_4 , з якою перебували у близьких стосунках. Після того, як ОСОБА_4 повідомила, що вона вагітна від нього, стали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , в зв`язку із чим відповідно до спільної заяви позивача, як батька, та ОСОБА_4 , як матері, Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, складено актовий запис № 1611 від 29 серпня 2006 року про народження ОСОБА_3 , в який внесені відомості про позивача, як його батька, та ОСОБА_4 , як матір.

З часом припинили фактичні шлюбні відносини, син ОСОБА_5 залишився проживати із матір`ю.

30 листопада 2012 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , в зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

За рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.06.2013 року у справі №404/1607/13-ц (провадження 2/404/1125/13) із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 15 лютого 2013р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2019 року у справі №404/2666/18 (провадження 2/404/2233/18) позивач, позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з тим, по завершенню розгляду справи відповідач заявила позивачу, що він не є батьком ОСОБА_5 , і що не маючи жодних прав на нього, буде сплачувати аліменти на його утримання.

Тому, маючи сумнів у своєму батьківстві щодо сина ОСОБА_5 , позивач звернувся з цим позовом.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2021 року позов задоволено.

Виключено з актового запису №1611 від 29 серпня 2006 року про народження ОСОБА_3 , складеного Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, відомості про ОСОБА_1 , громадянина України як батька ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кіровограді, Кіровоградська область.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн. та витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 7 614,00 грн.

Повернуто ОСОБА_1 кошти в розмірі 5 000,00 грн, сплачені ним згідно з квитанцією №34 від 05.06.2020 на рахунок отримувача: UA0002505, код отримувача 26241445, код банку отримувача 820172, банк отримувач ДКСУ м. Київ, отримувач ТУ ДСА України в Кіровоградській області , призначення платежу: внесок на депозитний рахунок Кіровського районного суду м. Кіровограда, судовий збір згідно справи №404/8158/19 для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат на правову допомогу.

Зобов`язано територіальне управління державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, повернути з рахунку UA0002505, код отримувача 26241445, код банку отримувача 820172, банк отримувач ДКСУ м. Київ ОСОБА_1 грошові кошти за квитанцією: №34 від 05.06.2020 року у розмірі 5 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щодостовірно встановлено, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Данилюк Н. В. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

При ухваленні оскарженого рішення судом не враховано інтереси дитини.

Позовна заява є надуманою, направлена на уникнення позивачем зобов`язань щодо сплати аліментів на дитину, які були призначені рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограду від 05.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Підставою подання позову, було , зокрема те, що ОСОБА_1 ні усно, ні письмово не спілкувався з сином, не проявляв до нього щонайменшої батьківської турботи, хоча мав таку можливість. З часу припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач не вітав сина ні з днем народження, ні з будь-яким іншим святом, взагалі ніколи не цікавився дитиною. Таким чином було відсутнє і моє спілкування з ОСОБА_1 . Тому суд безпідставно погодився з тим, що позивач зазначає, що в момент реєстрації його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 29.08.2006 року не знав, що не являється його біологічним батьком, про даний факт стало відомо лише в 2019 році зі слів ОСОБА_2 під час розгляду справи.

Відповідач не погоджується із висновком експерта №СЕ-19-20/33311-Б від 11.02.2021, оскільки були порушення при проведенні експертизи, зокрема: біологічний матеріал відбирали в м. Кропивницькому, а експертизу проводили в м. Києві, стороні відповідача не дозволили бути присутніми під час підготовки до відправки зразків, що вказує на можливість фальсифікації зразків, безпідставно повернуто до суду біологічний матеріал, крім того, невідомо, хто направляв зразки та оплачував поштове відправлення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Данилюк Н. В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача та його представника адвоката Кричуна Ю. А., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 29 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №1611. Його батьками вказано: батько - ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 29 серпня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції (а.с.6).

30 листопада 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с.7). Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_7 .

Згідно довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Міської ради міста Кропивницького» ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 , склад сім`ї 5 осіб: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - власник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 дружина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син дружини (а.с.8).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 , а також 600 грн. витрат на правову допомогу. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.04.2019 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав (а.с.12-20). Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення набрало законної сили 28.05.2019 року.

За результатами проведення якої складено висновок експерта від 11.02.2021 за №СЕ-19-20/33311-Б (а.с. 148-161), яким встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , виключається.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За правилом частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до частини першої статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Наведена норма закону регламентує порядок вчинення запису про батька дитини, якщо вона народилася у подружжя.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно з усталеною судовою практикою предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, зокрема висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.

За правилом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, у разі якщо необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи правомірність постановленого у справі рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується тим, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд належним чином мотивував власні процесуальні дії, врахував при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доведення обставини, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_3 , що оспорюється позивачем у цій справі, має істотне значення для її вирішення, зазначений факт може бути встановлено чи спростовано, зокрема шляхом отримання результатів молекулярно-генетичної експертизи.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що в момент реєстрації його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_13 , не знав, що не являється його біологічним батьком, про даний факт стало відомо лише в 2019 році зі слів ОСОБА_2 під час розгляду справи.

Суд першої інстанції з метою перевірки доводів позивача про те, чи є ОСОБА_1 батьком малолітнього ОСОБА_3 , ухвалою від 29.09.2020 призначив у справі судову молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 117-119).

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання/оспорювання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно висновку експерта від 11.02.2021 за №СЕ-19-20/33311-Б біологічне батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключається (а.с. 148-151).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що відповідно до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, § 09, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, вирішуючи справу про оспорювання батьківства, суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін справи.

Як роз`яснено у підпункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

ЄСПЛ зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року № 3451/05, § 34, «Кalacheva V. Russian Federation»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 (провадження № 61-12881св19) вказано, що: «відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись із його висновком про відмову в задоволенні позовних вимог, залишив поза увагою те, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року)».

Суд першої інстанції, правильно визначивши характер спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, з дотриманням норм процесуального права повно і всебічно дослідив обставини і докази, на які сторони посилались в обгрунтування своїх доводів і заперечень, надав їм належну правову оцінку і правомірно дійшов висновку про задоволення позову про виключення з актового запису про народження ОСОБА_3 запису про батьківство позивача ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 83, 84, 228, 229, 235, 263, 264 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Рішення суду першої інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив дійсні обставини справи, надавши їм оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, принципу верховенства права та справедливості.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Данилюк Надія Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко