провадження № 4-с/361/46/21
У Х В А Л А

07 грудня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Удовенко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Юлії Юріївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

установив:

У листопаді 2017 року ТОВ «Факторинг Фінанс» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю., заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанови.

В обґрунтування скарги зазначали, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2014 р. №361/7324/13-ц по стягненню з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7648868 грн. 20 коп. на користь ТОВ «Факторинг Фінанс».

Дослідивши матеріали виконавчого провадження №42141615 було встановлено, що представником АТ «УкрСиббанк» було подано заяву до ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області, в якій АТ «УкрСиббанк», посилаючись на ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про іпотеку», просив зняти арешт з квартири ( АДРЕСА_1 ).

Проте жодного документу, який підтверджував би той факт, що наявність арешту на усьому майні, що належить боржнику ускладнює або унеможливлює процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки АТ «УкрСиббанк» надано не було, також не було надано жодного документу, що міг би взагалі підтвердити наявність розпочатої процедури стягнення на предмет іпотеки.

Також, в заяві АТ «УкрСиббанк» взагалі не вказано суму заборгованості та не надано жодного документу, який би підтверджував наявність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк».

Постановою від 26.08.2015 р. начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Білан С.В. про перевірку виконавчого провадження було прийнято рішення про необхідність скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (при цьому знято арешт з усього майна, а не лише з квартири, що знаходиться в іпотеці), а 27.08.2015 р. було винесено постанову про звільнення майна з-під арешту, якою звільнено з-під арешту все нерухоме майно, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 42141615 від 10.02.2014 р.

Посилаючись на викладене, просили суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. щодо винесення постанови про звільнення майна з-під арешту від 27.08.2015 р. в рамках виконавчого провадження №42141615, постанову від 27.08.2015 р. скасувати.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2014 р. №361/7324/13-ц по стягненню з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7648868 грн. 20 коп. на користь ТОВ «Факторинг Фінанс».

АТ «УкрСиббанк» було подано заяву до ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області про зняття арешту з квартири ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до вимог ст. 446 ЦПК, розділу VI ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За вимогами розділу VIІ ЦПК, щодо судового контролю за виконанням судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог п.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», судовий контроль за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження можуть звернутись до суду, що розглянув справу, як суд першої інстанції.

За змістом статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

26.08.2015 р. начальником ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Білан С.В. було винесено постанову про перевірку виконавчого провадження, в якій зазначено: «крім того, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку», статтею 12 якого визначено, що у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків встановлених Іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відтак звернення стягнення на вказане іпотечне майно було здійснено державним виконавцем з порушенням порядку, встановленого Законом».

Стаття 52 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Також в постанові про перевірку вказано: «таким чином, враховуючи положення частини 3 статті 54 Закону, звернення стягнення на вказане майно боржника могло бути здійснено державним виконавцем лише у разі встановлення, що вартість предмета застави перевищувала розмір заборгованості боржника заставодержателю».

Частина 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Разом з цим ч. 4 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Частина 8 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» роз`яснює, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Таким чином, накладення арешту на майно, що перебуває в заставі (іпотеці) не порушує порядок накладення арешту, встановлений ЗУ «Про виконавче провадження», окрім цього, будь-якої прямої норми, яка б забороняла державному виконавцю накладати арешт на все майно боржника (навіть, якщо воно перебуває в іпотеці (заставі) в Законі України «Про виконавче провадження» немає. ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено порядок вирішення спорів щодо звернення стягнення на заставлене майно.

В Постанові про перевірку ОСОБА_2 вказує, що частиною 3 статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачається, що якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Постановою про перевірку було прийнято рішення про необхідність скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 27.08.2015 р. було винесено постанову про звільнення майна з-під арешту, якою звільнено з-під арешту все нерухоме майно, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 42141615 від 10.02.2014 р.

Ч. 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 07 листопада 2017 року, передбачений розділом V ЗУ «Про іпотеку» та частиною восьмою статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що в матеріалах справи відсутнє судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконавчі дії на підставі судового рішення щодо стягнення боргу у даній справі, регулюються загальними нормами ЗУ «Про виконавче провадження» та в даному випадку не підлягають застосуванню спеціальні норми ЗУ «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного суду України від 04.02.2015 р. по справі №6-238цс14.

Зважаючи на вищевикладене у державного виконавця УДВС ГТУЮ у Київській області не було законних підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , а саме з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в матеріалах не міститься жодного доказу, що АТ «УкрСиббанк» почав процедуру стягнення іпотечного майна, а тому дії державного виконавця є протиправними.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги в повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, ЗУ «Про виконавче провадження», статтями 260, 447-453 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Юлії Юріївни щодо винесення постанови про звільнення майна з-під арешту від 27.08.2015 р. в рамках виконавчого провадження №42141615.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Юлії Юріївни про звільнення майна з-під арешту від 27.08.2015 р. в рамках виконавчого провадження №42141615.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.С.Сердинський