КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021року місто Київ.

Справа 760/32259/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15271/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року ( у складі судді Коробенка С.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

встановив:

В листопаді 2019 року Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття належної їй квартири. Зокрема просила стягнути з Відповідачки вартість ремонту квартири 46170,00 гривень, а в якості відшкодування моральної шкоди - 50000 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 05 липня 2019 року сталося залиття її квартири з розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку, яка належить Відповідачці.

За наслідками залиття було складено акт від 08.07.2019.

Однак, як стверджує ОСОБА_1 , Відповідачка не поспішала ліквідовувати джерело аварії, не провівши будь-яких ремонтних робіт самовільно поновила собі водопостачання, що призвело до продовження залиття квартири та збільшення площі пошкоджень на стелі та стінах. За даним фактом було складено другий акт про залиття від 15.07.2019.

Нехтуючи забороною УКБ на використання води у своїй квартирі Відповідачка зірвала встановлену пломбу та знову відновила водопостачання у свою квартиру, і знову сталося залиття, за наслідками якого складений третій акт від 24.07.2019.

Згідно з висновком незалежного експерта ФОП ОСОБА_3 матеріальна шкода, завдана Позивачці внаслідок неодноразового залиття квартири становить 17670,00 гривень, а вартість послуг експерта - додатково 2500 гривень.

У зв`язку із залиттями квартири Позивачка разом із сім`єю були вимушені винаймати житло та витратили на такий найм в період з 06.07.2019 по 26.07.2019 суму в розмірі 26000 гривень.

Загальна сума компенсації за спричинені матеріальні збитки, яку Позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 , становить 46170,00 гривень.

ОСОБА_1 зазначає, що зверталася до Відповідачки із вимогою відшкодувати завдані збитки, проте вона відмовлялася, посилаючись на те, що її відповідальність застрахована, а тому компенсацію має сплатити страхова компанія.

Крім того, Позивачка зазначає, що внаслідок неодноразового залиття її квартири, неможливістю у зв`язку з цим користуватися квартирою, негативних емоцій та переживань, погіршення у зв`язку з цим стану її здоров`я, їй заподіяні моральні збитки, компенсацію яких вона оцінює в 50000 гривень.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої майнової шкоди суму в розмірі 16915,00 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3000 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 169,15 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням, 06.10.2021 року згідно відмітки суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд залишив поза увагою , що сума матеріальної шкоди 16 915,00грн., яка вказана в Звіті розрахунку вартості збитків СПД ОСОБА_4 за результатами огляду від 08.07.19року - не підтверджена будь якими доказами, які мали би бути досліджені судом. Суд першої інстанції в рішенні неправильно та неправомірно застосовує окремі часткові висновки Великої палати Верховного Суду викладені в Постанові від 04.07.2018року по справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс 18, які стосуються зовсім інших правовідносин, що регулюються ст. 993 ЦК України, судом не застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, які дійсно стосуються аналогічних взаємовідносин, що регулюються ст. 1166 ЦКУ.

Зазначає, що суд не надав оцінку та не з`ясував обставин того, що згідно з п. 4.1.7 Договору добровільного страхування №310135483.19 : для отримання страхового відшкодування саме на Відповідачку покладений обов`язок надати своєму Страховику письмову заяву на виплату страхового відшкодування та необхідні документи для з`ясування розміру шкоди, причин та характеру страхового випадку, зазначені в розділі 6 Договору.

Також зазначає, що судом не з`ясовано обставин та не надано оцінку можливості належного та безпечного проживання сім`ї з дитиною в квартирі, що постійно (більше місяця) затоплюється та в якій постійно автоматично, в зв`язку з залиттям, спрацьовують на вимкнення автоматичні запобіжники напруги. Солом`янський районний суд м. Києва не врахував, що без світла родина позивача не могла використовувати своє житло, а в іншому випадку існував ризик короткого замикання та пожежі , що є небехпечним.

Крім того, судом не з`ясовано обставин та не надано оцінку характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Також, не надано оцінку обставинам та доказам того, що в результаті неправомірних дій Відповідачки та за наслідками завданих нам фізичних та душевних страждань, позивач та її чоловік одночасно, з гіпертонічною кризою були госпіталізовані на 12 (дванадцять) днів до Державної установи «Територіального медичного об`єднання України по Київської області» МВС України.

09 листопада 2020 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, який обгрунтовано тим, що доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин, які в повній мірі були досліджені судом першої інстанції під час розгляду справи №760/32259/19, однак вважає, що рішення першої інстанції слід скасувати в повному обсязі і ухвалити нове рішення про відмову в позові, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року залишити без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважав встановлені такі обставини.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з актом про затікання в кв. АДРЕСА_1 від 08.07.2019, складеного комісією ТОВ «Інвестбудгаличина», було зафіксовано залиття квартири АДРЕСА_1 , а саме:

-в кімнаті ліворуч від входу, на стелі, в кутку волога смуга довжиною 50см ліворуч від кута, впродовж цієї полоси стеля в деяких місцях здулася;

-в ванній кімнаті праворуч від входу, в кутку на стелі волога смуга праворуч від кута довжиною 1,3 м, ліворуч від кута - 1 м.

Комісія дійшла висновку про те, що необхідно обстежити приміщення в кв. АДРЕСА_2 , для виявлення та підтвердження причини виникнення затікання в кв. АДРЕСА_1 .

Згідно з актом про затікання в кв. АДРЕСА_1 від 15.07.2019, складеного комісією ТОВ «Інвестбудгаличина», було зафіксовано залиття квартири АДРЕСА_1 , а саме:

-в кімнаті ліворуч від входу, на стелі, в кутку волога смуга довжиною 1.5 м ліворуч від кута та 1,6 м праворуч від кута, впродовж цієї смуги стеля в деяких місцях здулася;

-в ванній кімнаті праворуч від входу в кутку на стелі волога смуга праворуч від кута довжиною 1,3 м, ліворуч від кута - 1,6 м.

Комісія дійшла висновку про те, аварійна ситуація в кв. АДРЕСА_1 виникла внаслідок неякісної герметизації душової кабіни в кв. АДРЕСА_2 .

Згідно з актом про затікання в кв. АДРЕСА_1 від 24.07.2019, складеного комісією ТОВ «Інвестбудгаличина», було зафіксовано факт відсутності встановленої раніше пломби на приладі обліку холодного водопостачання та залиття квартири АДРЕСА_1 , а саме:

-в кімнаті ліворуч від входу, на стелі, в кутку волога смуга довжиною 80 см ліворуч від кута та 1,8 м праворуч від кута шириною 10 см, впродовж цих смуг стеля в деяких місцях здулася;

-в ванній кімнаті праворуч від входу в кутку на стелі волога смуга праворуч від кута довжиною 1,8 м та ліворуч від кута - до протилежної стіни.

Комісія дійшла висновку про те, аварійна ситуація в кв. АДРЕСА_1 посилилася внаслідок зривання пломби з приладу обліку холодного водопостачання та відновлення його у кв. АДРЕСА_2 .

Безспірно встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, повинна її відшкодувати в повному обсязі.

Відповідачкою не заперечується факт заподіяння з її вини матеріальної шкоди Позивачці у зв`язку з залиттям квартири.

Згідно з ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. У відповідності до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Неналежне виконання власником квартири АДРЕСА_2 обов`язку з утримання квартири, зокрема сантехнічного обладнання у ній, свідчить про наявність її вини у заподіянні шкоди власникам нижче розташованої квартири.

Разом з тим, судом встановлено, що 13 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» був укладений Договір страхування майна та відповідальності власника (користувача) квартири (житлового приміщення) №310135483.19 , згідно з яким була застрахована відповідальність Страхувальника за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну Третіх осіб внаслідок пожежі, вибуху побутового газу, пошкодження технічною водою, якщо всі ці події відбулися за місцем виконання договору з вини Страхувальника з лімітом відповідальності в розмірі 250000 гривень.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем визнано вимоги до неї на суму 16915,00 гривень (розмір майнової шкоди, визначений згідно зі Звітом№1328 СПД ОСОБА_4 ), суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити вимоги лише в цій частині, оскільки закон не забороняє особі, яка застрахувала цивільну відповідальність відшкодовувати частину шкоди особисто. Щодо решти суми, суд виходив з того, що належним відповідачем, який зобов`язаний відшкодувати майнову шкоду позивачу є страхова компанія, в якій була застрахована цивільна відповідальність. В частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що сума компенсації в розмірі 50000 гривень за заподіяну шкоду, яку ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 , є завищеною та такою, що не співвідноситься із принципом розумності, тому необхідним та справедливим в даному випадку є розмір компенсації за спричинену моральну шкоду Позивачці - 3000 гривень.

Дослідивши наявні в справі та подані суду докази, колегія суддів встановила, що обставини, які суд вважавв встановленими є доведеними, а висмновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону

Доводи скарги, про те, що суд не обгрунтував, чому він стягує на користь позивача суму 16 915,00грн., є безпідставні, так як, суд в рішенні зазначив, що шкоду завдану позивачу має відшкодовувати страхова компанія в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача. Але з огляду на те, що відповідач не заперечував частково відшкодувату завдану шкоду особисто, суд саме в цій частині і задовольнив вимоги до відповідача.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» згідно договору страхування майна та відповідальності власника (користувача) квартири (житлового приміщення) «Квартира ЕКСПРЕС» (далі - Договір страхування) № 310135483.19 від 13.02.2019, згідно з яким була застрахована відповідальність Страхувальника за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну третіх осіб внаслідок пожежі, вибуху побутового газу, пошкодження технічною водою, якщо всі ці події відбулися за місцем виконання договору з вини Страхувальника з лімітом відповідальності в розмірі 250 000 гривень.

Такимч чином, внаслідок настання страхового випадку, страхова компанія, взяла на себе зобов`язання відшкодування завданих збитків з вини Страхувальника в межах визначеного договором ліміту відповідальності. Відшкодування шкоди самим Страхувальником можливе в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, в той час коли зобов`язання Страхувальника перед потерпілим полягає у виплаті різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) згідно статті 1194 Цивільного кодексу України.

Районним судом вірно застосовано висновок Великої палати Верховного Суду, висловлений в постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18), відповідно до якого, особа, яка застрахувала цивільну відповідальність, відповідає лише в разі, якщо розмір завданої шкоди є більшим ніж ліміт відповідальності.

В даній справі розмір шкоди менший ніж ліміт відповідальності страховика, а тому така постанова підлягала до застосування. Наведені в скарзі постанови Верховного Суду були постановлені до вищенаведеної Постанови Великої палати, а тому вони застосуванню не підлягали.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд правомірно вважав, що залиття квартири дійсно призвело до переживань з приводу пошкодження власності, необхідністю витрачання часу для пошуку засобів та можливостей для подолання наслідків залиття.

При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року в справі №?686/10520/15-ц зауважував, що розв`язуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зважає на тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном). Оскільки позивачеві спричинені душевні страждання, яких вона зазнала з огляду на залиття квартири, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000 грн.

Враховуючи характер страждань позивача у даній справі, обсяг заподіяної шкоди та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 23, 1167 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами й доповненнями) прийшов до обгрунтованого висновку, що сума в 3 000 грн є обґрунтованою, справедливою і співрозмірною грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Посилання в скарзі на погіршення стану здоров`я позивача та членів її родини, суд правомірно не взяв до уваги, так як не було доведено прямого причинного зв`язку між лікуванням позивача(членів родини) та обставинами залиття.

Щодо вимоги про стягнення вартості орендних платежів за винаймання квартири суд першої інстанції зробив правильний висновок, що пошкодження квартири внаслідок залиття (вологі смуги на стелі довжиною до 1,8м) не є перешкодою для проживання у квартирі й крім того, позивачка у позові сама зазначила про те, що на момент залиття її квартири вони з родиною ще не проживали в квартирі і лише готувалися до переїзду. За таких обставин судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) Відповідача та необхідністю понесення Позивачкою витрат на оренду квартири в розмірі 26000 гривень.

Доводи скарги про неможливість проживання в квартирі через відсутність напруги та електрики, також правомірно не враховані, оскільки суду не надвався висновко спеціаліста, що саме внаслідок залиття не було напруги і що саме винні дії відповідача спричиняли проблеми з напругою та електроенергією в квартирі позивачяа.

Інші доводи апеляційної скарги вищенаведених висновків суду не спростовуують.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК Україниє малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає , крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови сладено 13 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик