ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5131/20
Провадження № 2/210/257/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"09" вересня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі судового засідання Настич А. О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1», тертя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином., -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді знаходиться вищевказана справа. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 10.03.2017 року в період часу з 09:10 години до 10:50 годин в ході проведення планового оперативного втручання її синові, ОСОБА_4 , госпіталізованого з діагнозом викривлення носової перегородки, хронічний риніт в приміщенні операційного залу отоларингологічного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР» Лікар ОСОБА_3 , належним чином не виконуючи покладені на нього професійні обов`язки, внаслідок недбалого до них ставлення, які міг та повинен був передбачити, та запобігти розвитку несприятливих наслідків, шляхом раціонального використання медичного інструментарію, дозованого застосування сили при проведенні втручання, виходячи зі спеціальної професійної підготовки та лікарського досвіду, допустив технічний недолік хірургічного втручання, а саме ушкодження структур організму пацієнта поза межами плану операції.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 591 проведеної в період часу з 23.03.2017 р. по 13.04.2017 р., її сину було спричинено тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що спричинено прижиттєво від дії твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 07:30 години в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня гм. І.І. Мечникова» її сину констатовано біологічну смерть.

Відповідно до висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №175/к проведеної в період часу з 15.03.2018 року по 13.04.2018 року в КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР, настанням смерті ОСОБА_4 безпосередньо пов`язано із діями лікаря ОСОБА_3 .

Загальна сума витрат позивачки, пов`язаних із неправомірними діями ОСОБА_3 , склала 141 871 грн., з яких: 14182,32 грн. - на лікування; 78689 грн. - на поховання; 49000 грн. - за виготовлення та встановлення могильної споруди.

Окрім того, з вини ОСОБА_3 позивачці завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевному болю та стражданнях від втрати рідної для неї людини - сина. Подія, яка забрала життя її сина це - не просто злочин, це - жах, горе, яке охопило всю родину. До теперішнього часу, вона не може забути тих хвилин, які довелось їй пережити. Її син пішов з життя саме з вини лікаря ОСОБА_3 .

Смерть сина стала причиною порушення і втрати зв`язків з рідними, друзями, знайомими, адже тривале перебування в шоковому стані та вимушене перебування вдома при погіршенні самопочуття внесло свої не бажані корективи у відносини між вказаними вище людьми.

Внаслідок смерті сина, їй були заподіяні моральні страждання, що потягли за собою погіршення реалізації професійних можливостей, відносин з оточуючими.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд, стягнути з Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради» на її користь матеріальну шкоду, завдану злочином, у розмірі 141 871,32 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. В подальшому, від сторони позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з відзивом на позовну заяву надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача на підставі поданого ним відзиву.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд, відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, зважаючи на недоведеність як факту спричинення шкоди працівниками саме відповідача, у тому числі третьою особою лікарем ОСОБА_3 , протиправності дій, причинного зв`язку зі смертю, так і розміру відшкодування. Оскільки, позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку суми, що позивач просить стягнути, а зазначено лише узагальнені суми на стаціонарне лікування, поховання (ритуальні послуги і обряди) і виготовлення та встановлення могильної споруди.

Крім того, позивачкою не надано жодного належного, достатнього і допустимого доказу, який би охарактеризував перенесені нею моральні страждання у зв`язку зі смертю члена її сім`ї (тривалість, інтенсивність, істотність вимушених змін життєвих стосунків, прикладення додаткових зусиль для організації життя та т.п.) та підтвердив би розмір компенсації. А робити висновок про розмір відшкодування моральної шкоди лише на факті наявності родинного зв`язку з померлим, відповідач вважає необ`єктивним, оскільки інтенсивність, глибина і тривалість страждань, які підлягають доведенню, залежать від індивідуально-психологічних властивостей людини та емоційних проявів під впливом певних життєвих подій. На думку відповідача, визначена сума компенсації в 500000 грн. при даних обставинах справи не відповідає принципам виваженості, розумності і справедливості.

Згідно відповіді на відзив позивач заперечує щодо доводів відповідача та просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в жодне судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, правом на надання пояснень не скористався.

Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, а також витребувані матеріали кримінальної справи №210/2093/18, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2020 року у справі № 210/2093/18, провадження 1-кп/210/126/20, яка набрала законної сили 27 червня 2020 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.140 КК України - закрито на підставі ч. 2 ст. 284 КПК України (а.с. 30-31).

Однак, суд зауважує, що закриття кримінальної справи за закінченням строків давності, є нереабілітуючою підставою. При застосуванні нереабілітуючих підстав необхідно встановити факт вчинення конкретною особою протиправного діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу, не дає права цій особі на реабілітацію.

Судом встановлено, що третій особі - ОСОБА_3 , - висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України за ознаками неналежного виконання медичними працівниками своїх професійних обов`язків внаслідок необережного ставлення до них, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. В даному випадку настала смерть хворого ОСОБА_4 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №591 від 23.03.2017 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок травми, яка мала місце 10.03.2017 року під час хірургічного втручання (т. 2 а.с. 21 кримінальної справи).

Згідно висновку експерта №591 року смерть ОСОБА_4 настала від відкритої черепно-мозгової травми у вигляді перелому кісток черепа та крововилевів під оболонки і у речовину головного мозку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупу (т.2 а.с. 39-45 кримінальної справи).

Відповідно до висновку експерта №175/к несприятливі наслідки проведеного оперативного втручання безпосередньо пов`язані з діями хірурга (згідно протоколу операції ОСОБА_3 ). Спричинена черепно-мозгова травма є результатом впливу на структури передньої черепної ямки, тканину головного мозку, його оболочки та судини хірургічного інструментарію (т.3 а.с. 198-229 кримінальної справи).

Таким чином, дії медичного працівника - завідувача отоларингологічного відділення, лікаря-отоларинголога ОСОБА_3 спричинило тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_4 , а саме у вигляді настання його смерті.

Суд звертає увагу, що за наявності підстав, передбачених ст.49 КК України, суд може закрити кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності. Однак, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає йому право заперечувати проти закриття справи (провадження) і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Обвинувачний ОСОБА_3 та його захисник адвокат Амельчишин О.В. клопотання підтримали та просили звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності і закрити відносно нього кримінальну справу.

Відповідно до положень цивільного судочинства, саме ухвала суду про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, зумовлює виникнення у потерпілого (позивача) цивільно-процесуального права на пред`явлення позову, а відносини з відшкодування шкоди трансформуються в деліктні зобов`язання щодо відшкодування шкоди завданої злочином.

Відповідно до ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 1201 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати..

Відповідно до положень частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема п.3 ст.134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Оскільки в силу ст.1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди як до юридичної особи, в якій працював ОСОБА_3 , так і безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові.

Як слідує з матеріалів цивільної та кримінальної справи, третя особа - лікар ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Позивачка пред`явили позов саме до юридичної особи - Комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради», в якій ОСОБА_3 , як особа, дії якої мають ознаки діянь, переслідуваних в кримінальному порядку, працював та під час виконання своїх трудових обов`язків завдав шкоди.

Понесені матеріальні витрати позивачкою, внаслідок неправомірних дій лікаря ОСОБА_3 становлять 141 871, 32 грн., які складаються з: 14182,32 грн. - на стаціонарне лікування її сина; 78689 грн. - на поховання; 49000 грн. - за винагороду та виготовлення могильної споруди, що підтверджується наданими чеками та договором (а.с. 11-26, 27,28).

Враховуючи вищевказане суд, вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 141 871,32 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими що, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, завдану злочином, у розмірі 500 000 грн., суд виходить з наступного.

Положення ст.1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Також, у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України (ст. 23, ст. 1167 ЦК України) особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що позивач ОСОБА_2 доводиться матір`ю померлого ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами кримінальної справи, в якій вона набула статусу потерпілої.

Суд дійшов до висновку, що позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які пов`язані зі смертю сина, відповідно, вона отримали стрес, біль, горе, пов`язане з похованням близької людини, після отриманого стресу, перенесла душевні хвилювання в зв`язку з втратою близької людини, все вищевикладене суттєво порушило її особисті права і життєві плани, призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так, оцінюючи розмір відшкодування позивачці моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивачка є матір`ю померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю сина, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина, грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1191, 1201 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1», тертя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради», на корить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , матеріальну шкоду, завдану злочином у розмірі 141 871 (сто сорок одна тисяча вісімсот сімдесят одна) гшривня 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути з Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради», на корить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду, завдану злочином, у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради», на користь держави судовий збір у розмірі 3418 (три тисячі чотириста вісімнадцять) гривень 71 (сімдесят одна) копійка.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Суддя: В. Є. Сільченко