КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Громадської організації «Захист Українського Народу» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Громадської організації «Захист Українського Народу» до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди та збитків спричинених систематичними протиправними діями органів досудового розслідування Святошинського району м. Києва, -

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ГО «Захист Українського Народу» звернулися до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди та збитків спричинених систематичними протиправними діями органів досудового розслідування Святошинського району м. Києва, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 липня 2017 року під час виконання свого громадського обов`язку, невстановленими слідством особами журналіст ГО «Захист Українського Народу» ОСОБА_1 був підданий катуванню, жорсткому поводженню, в подальшому за його заявою слідчим Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 було внесено до ЄРДР за №0006400 від 20 липня 2017 року повідомлення про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України.

За час проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням, позивачі неодноразово звертались до слідчих та прокурора з клопотаннями, щодо вказаного провадження, однак про розгляд даних клопотань та їх вирішення позивачів повідомлено не було.

Позивачі неодноразово звертались з скаргами до слідчих суддів з приводу оскарження дій та бездіяльності слідчих, та щодо внесення повідомлень про неправомірні дії слідчих до ЄРДР, однак не виконуючи ухвали слідчих суддів спрямовані на проведення ефективного досудового розслідування за даним кримінальним провадженням, 02 липня 2018 року слідчим Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

13 серпня 2018 року за скаргою ОСОБА_1 прокурором Київської місцевої прокуратури №8 скасовано вказану постанову про закриття кримінального провадження.

В зв`язку з ігноруванням свідчим ОСОБА_3 проведенням будь-яких слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_1 та ГО «Захист Українського Народу» звернулись до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою щодо вчинення злочину слідчим ОСОБА_3 за ст.ст.364,367,382 КК України та внесенні в ЄРДР відомостей про вчинений злочин.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року у справі №757/13281/18-к скарга була задоволена, судом було зобов`язано уповноважену особу Національної поліції України за заявою ОСОБА_1 та ГО «Захист Українського Народу» від 28 грудня 2017 року внести відомості до ЄРДР про вчинення злочину слідчим ОСОБА_3 .

Крім того, зазначили, що 29 жовтня 2018 року слідчим СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві Довгуном В.В. було прийнято рішення про закриття кримінального провадження ЄРДР №0000309 від 27 березня 2018 року щодо слідчого ОСОБА_3 на підставі п.2 ч1 ст.284 КПК України, яке ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва було скасовано.

Вказали, що 09 січня 2019 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва Незнамовою І.М. у справі №789/20547/18 було задоволено скаргу позивачів на протиправну бездіяльність слідчого ОСОБА_3 та зобов`язано слідчого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0006400 від 20 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України розглянути клопотання подані ГО «Захист Українського Народу».

Однак, 17 березня 2019 року слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві Козачук М.І. було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0006400 від 20 липня 2017 року та не проведено при цьому жодної слідчої (розшукової) дії.

Вказана постанова слідчого Козачука М.І. від 17 березня 2019 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року у справі №759/13900/19 була скасована.

Вважають що всупереч вимогам чинного законодавства слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві Довгун В.В. не виконавши жодної із вимог КПК України, не розглянувши жодного клопотання позивачів протиправно виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Зазначили, що внаслідок винних та неправомірних дій позивачам було заподіяно моральну шкоду.

Просили, стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів на користь: ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 950 000 грн.; ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 450 000 грн., ГО «Захист Українського Народу» відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 186 928 грн. та 12 830 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ГО «Захист Українського Народу» подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалися на те, що в провадженні слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП у м. Києві перебувають кримінальні провадження ЄРДР №0006400 від 20 липня 2017 року, за ознаками, кримінальна відповідальність за який передбачена ч.1 ст.125 КК України та кримінальні провадження ЄРДР №0007958 від 03 жовтня 2018 року, ЄРДР №0010024 від 03 жовтня 2018 року за ознаками, кримінальна відповідальність за який передбачена ст.ст.127,171 КК України, які 04 лютого 2019 року постановою процесуального керівника-прокурора Київської місцевої прокуратури №8 об`єднані в одне кримінальне провадження за ЄРДР №000640.

19 липня 2017 року під час виконання свого громадського обов`язку, невстановленими слідством особами, був жорстоко підданий катуванню (перелом лицевої кістки носа, перелом двох ребер), не людському та такому, що принижує честь, гідність, ділову репутацію, ОСОБА_1 , журналіст, керівник прес-центру ГО «Захист Українського Народу» та активний громадський активіст, який за дорученням позивачів проводив відео зйомку діяльності кіоску Київхліб, встановленого на проспекті Леся Курбаса біля будинку АДРЕСА_1 на підставі договору від 10 липня 2017 року про надання інформаційних послуг та забезпечення відео контенту, укладеного між ГО «Захист Українського Народу» та ТОВ «ТАТРЕТ».

Впродовж 2017-2021 років, представники відповідача не вчиняли жодних процесуальних слідчих (розшукових) дій, як те передбачено вимогами КПК України та у встановлений КПК України строк, не продовжували строки досудового розслідування, яке закінчилося, тощо.

13 серпня 2018 року процесуальний керівник-прокурор Київської місцевої прокуратури №8 постановив скасувати постанову слідчого Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 02 липня 2018 року про закриття кримінального провадження ЄРДР №0006400 від 20 липня 2017 року за ч.1 ст.125 КК України.

09 січня 2019 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва у справі №789/20547/18 задовольнила скаргу позивачів та ухвалила зобов`язати слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0006400 від 20 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яка полягає у не розгляді клопотань ГО «Захист Українського Народу» про проведення ряду слідчих дій у кримінальному провадженні №0006400 від 20 липня 2017 року, винести за результатами розгляду клопотань вмотивовану постанову.

17 березня 2019 року слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві, не провівши жодної слідчої (розшукової) дії, як те передбачено вимогами КПК України та в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 09 січня 2019 року. закрив кримінальне провадження ЄРДР №0006400 від 20 липня 2017 року.

23 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/13900/19 задоволена скарга позивачів, а постанова слідчого Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 17 березня 2019 року про закриття кримінального провадження ЄРДР №0006400 від 20 липня 2017 року була скасована.

В зазначеній ухвалі суд встановив, що слідчим не виконані ухвали слідчих суддів від 10 серпня 2017 року, 28 лютого 2018 року, 09 січня 2019 року.

16 березня 2020 року слідчі Святошинського УП ГУНП у м. Києві не виконавши вимог жодної з 7 винесених слідчими суддями Святошинського районного суду м. Києва ухвал, зокрема від 10 серпня 2017 року у справі №759/11861/17, від 28 лютого 2018 року у справі №759/1344/18, від 09 січня 2019 року у справі №789/20547/18, від 23 вересня 2019 року у справі №759/13900/19, від 09 грудня 2019 року у справі №759/14173/19 та не виконавши 4 письмових вказівок процесуального керівника-прокурора Київської місцевої прокуратури №8 зі строком виконання до 20 вересня 2017 року, до 22 січня 2018 року, до 16 березня 2018 року, до 01 жовтня 2018 року, винесли постанову про закриття кримінального провадження від 20 липня 2017 року ЄРДР №0006400 у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Зазначають, що відмовляючи позивачам у задоволенні позову, суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки протиправним діям відповідача, які встановлені судом та викладені в семи ухвалах слідчих суддів Святошинського районного суду м. Києва та не давши правової оцінки не виконанню відповідачем чотирьох письмових вказівок процесуального керівника. в результаті чого кримінальне провадження від 19 липня 2017 року протиправно не розслідується, впродовж встановленого для цього процесуального строку та неодноразово протиправно закривалось чим порушуються законні вимоги позивачів.

Просили скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ГО «Захист Українського Народу» задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є керівником ГО «Захист Українського Народу» з моменту його створення, а саме з 10 грудня 2014 року.

Дана організація співпрацює з різними правозахисними громадськими організаціями, в тому числі з ГО «Стоп корупції», з якими вони обмінюються інформацією, та здійснює захист конституційних прав членів організації та всього Українського народу зокрема.

В даній організації на громадських засадах, працює ОСОБА_1 , який являється також керівником прес-центру ГО «Захист Українського Народу», та журналістом газети «Новий шлях».

17 липня 2017 року ОСОБА_1 було доручено здійснити відеозйомку роботи «Київхліб».

19 липня 2017 року, ОСОБА_1 завітав до кіоску «Київхліб», який розташований неподалік буд. АДРЕСА_1 , представившись керівником прес-служби ГО «Захист Українського Народу», та журналістом, пред`явивши свій журналістський бейджик, просив здійснити відеозйомку процесу продажу хлібобулочних виробів в кіоску, та правові підстави знаходження даного кіоску, на вказаному місці.

В подальшому зі слів ОСОБА_1 , коли він почав здійснювати відеозйомку в кіоску, та ознайомитись з документами кіоску споживача, ОСОБА_1 не вдалося це зробити, оскільки продавцем кіоску по мобільному телефону чи в інший спосіб було викликано невідомих осіб, одна з яких чоловічої статі, під`їхала на автомобілі чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 до кіоску.

Даний чоловік увійшовши до кіоску, вдарив ОСОБА_1 ззаду по голові та ззаду взявши за одяг останнього, викинув ОСОБА_1 на вулицю, в результаті чого ОСОБА_1 впав на землю.

Натомість невстановлений чоловік у свою чергу, своїми ногами та руками, став наносити удари по всьому тілу ОСОБА_1 , в тому числі по голові, грудній клітці.

Потім чоловік сів на водійське місце автомобіля, і поїхав з місця розташування кіоску.

При цьому, зі слів ОСОБА_1 даний невідомий чоловік пошкодив відеокамеру ОСОБА_1 , та наніс значні збитки, оскільки відеокамера Sony перебуває на балансі ГО «Захист Українського Народу».

Після цього ОСОБА_1 пішов до дільничного пункту поліції, для написання заяви, і викликав швидку медичну допомогу.

Факт отриманих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, підтверджується довідкою Київської міської клінічної лікарні №17 (№2738 від 19 липня 2017 року) в якій зазначений встановлений потерпілому діагноз: забої, садна м`яких тканин обличчя та голови, забій грудної клітки зліва. Забої, садна м`яких кінцівок.

19 липня 2017 року до чергової частини Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшло повідомлення лікаря Корчевного, про госпіталізацію ОСОБА_1 , з АДРЕСА_2 , з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, гематоми садна обличчя, закрита травма грудної клітки, закрита травма живота під питанням.

19 липня 2017 року до журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, зареєстровано заяву ОСОБА_1 прож: АДРЕСА_3 з приводу умисного нанесення тілесних ушкоджень заявнику невідомою особою.

Також встановлено, що СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0006400 від 20 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, постановленої за наслідками розгляду судового провадження №759/11861/17, зобов`язано уповноважену особу Святошинського УП ГУНП у м. Києві внести відомості за заявою ГО «Захист Українського Народу» від 31 липня 2017 року про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Крім цього, відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року, постановленої за наслідками розгляду судового провадження №759/1344/18, зобов`язано слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25 січня 2018 року про проведення ряду слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні.

Також встановлено, що представником ГО «Захист Українського Народу» неодноразово подавались клопотання слідчому СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві Телепеньку О.А. у вказаному кримінальному провадженні, зокрема: 31 липня 2017 року №349 (вх. від 31 липня 2017 року №10979), 31 липня 2017 року №349 (вх. від 31 липня 2017 року №10981), 10 серпня 2017 року №363 (вх. від 11 серпня 2017 року), 10 серпня 2017 року №362 (вх. від 11 серпня 2017 року) та потерпілим ОСОБА_1 10 серпня 2017 року (вх. від 11 серпня 2017 року), 24 липня 2017 року (вх. від 25 липня 2017 року №В-2354), 25 січня 2018 року (вх. від 26 січня 2018 року) про проведення ряду слідчих дій, проте, до дня розгляду скарги слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві Телепеньком О.А., який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006400 від 20 липня 2017 року, умисно не виконуються судові рішення та не розглядаються подані клопотання, чим систематично порушуються права заявника.

02 липня 2018 року слідчим ОСОБА_3 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження ЄРДР №0006400 від 20 липня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 28 лютого 2018 року, скарга ОСОБА_1 задоволена частково, зобов`язано слідчого ОСОБА_3 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25 січня 2018 року.

Постановою процесуального керівника-прокурора Київської місцевої прокуратури №8 від 13 серпня 2018 року скасована постанова слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 02 липня 2018 року про закриття кримінального провадження №0006400 від 20 липня 2017 року за ч.1 ст.125 КК України.

17 березня 2019 року постановою слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП України в м. Києві Козачука М.І. закрито кримінальне провадження ЄРДР №0006400 від 20 липня 2017 року у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ГО «Захист Українського Народу» та потерпілого ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження №0006400 від 20 липня 2017 року - скасовано, постановлено нову ухвалу, якою скаргу ГО «Захист Українського Народу» та потерпілого ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0006400 від 20 липня 2017 року задоволено, а постанову слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 16 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0006400 від 20 липня 2017 року - скасовано.

Підставою звернення до суду із даним позовом є посилання на те, що протиправною бездіяльністю працівників Святошинського УП ГУ НП у м. Києві позивачам завдано матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їм працівниками Святошинського УП ГУ НП у м. Києві моральної шкоди.

Зазначений висновок суд першої інстанції обґрунтовував тим, що доводи позивачів зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчим у кримінальному провадженні.

Разом з тим, реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, які були у подальшому скасовані слідчими суддями, не свідчить про протиправність дій слідчого та завдання позивачу моральної шкоди у розумінні ст.23 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Проте, із зазначеними висновками колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. ст.1173,1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до правової позиції, яка при встановленні аналогічних обставин викладена Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що права позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були порушені і підстави для відшкодування шкоди встановлені ухвалами Святошинського районного суду м. Києва, якими встановлена протиправна бездіяльність органу досудового розслідування з приводу розслідування кримінального провадження №0006400.

Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивачів до суду, в порядку визначеному приписами КПК України з заявами про усунення перешкод, як особам, постраждалим від кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, безумовно призвели до їх моральних страждань.

Оскільки у справі, яка розглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена чинними ухвалами суду протиправна бездіяльність слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києва в частині не виконання своїх службових обов`язків, колегія суддів вважає, що у даному випадку застосовуються не спеціальні, передбачені у статті 1176 Цивільного кодексу України, а визначені у статті 1174 Цивільного кодексу України загальні підстави цивільно-правової відповідності за завдану фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом, що підтверджується самим встановленим ухвалами суду фактом незаконної бездіяльності.

При цьому відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України та п.п.35,38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМ України від 03.08.2011 року №845, Державне казначейство України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України виплачує присуджену судом суму відшкодування моральної шкоди.

Згідно з пунктом 3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Стягуючи моральну шкоду на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 колегія суддів визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України.

Також колегія суддів враховує, що кримінальне провадження, в рамках якого бездіяльністю органу досудового розслідування, позивачам завдано моральну шкоду, безпосередньо їх і стосується.

Відповідачі всупереч положень ст.81 ЦПК України не спростували відповідальність держави за завдану у даному випадку моральну шкоду.

Згідно статті 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

При цьому, колегія суддів також зважає на те, що в таких спірних правовідносинах презуюмується й факт завдання потерпілому моральної шкоди.

Саме з такого розуміння презумпції спричинення позивачам моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію в аналогічному спорі виходив Верховний Суд України в постанові від 27 вересня 2017 року по справі №6-1435цс17.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із заявленим позивачами розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності із статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення.

Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У пункті 3 постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 950 000 грн. на користь ОСОБА_1 та 450 000 грн. на користь ОСОБА_2 , а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих зазначеним позивачам, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі по 200 000 грн. кожному.

Що стосується позовних вимог ГО «Захист Українського Народу», то провадження по справі за даним позовом підлягає закриттю з огляду на наступне.

Предметом заявленого позову є відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування.

Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено у статті 19 ЦПК України, відповідно до частини першої якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно: суб`єктний склад учасників процесу; характер спірних правовідносин.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання», громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.

ГО «Захист Українського Народу» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і має власний унікальний ідентифікаційний код юридичної особи - 39540448.

Головне управління Національної поліції у м. Києві, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і має власний унікальний ідентифікаційний код юридичної особи - 40108583.

Державна казначейська служба України зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і має власний унікальний ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646.

Позивач ГО «Захист Українського Народу», який є юридичною особою, звернувся до суду з позовом до відповідачів, які також є юридичними особами. Предметом позову є відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 915/1674/15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №461/1930/16-ц зроблено висновок про те, що спори, які виникають між юридичними особами та представниками прокуратури при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.

Аналогічний правовий висновок, викладений і в постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року (справа №522/4637/20).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відкриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ГО «Захист Українського Народу» суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку, що позов громадської організації підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про закриття провадження у справі за позовом ГО «Захист Українського Народу» та про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з підстав викладених у даній постанові.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивачі були звільнені від сплати судового збору, на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», позовні вимоги позивачів задоволено частково, тому судовий збір у розмірі 4 000, що є пропорційним до задоволених позовних вимог необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Громадської організації «Захист Українського Народу» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження у справі за позовом Громадської організації «Захист Українського Народу» до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди та збитків спричинених систематичними протиправними діями органів досудового розслідування Святошинського району м. Києва - закрити. Роз`яснити Громадській організації «Захист Українського Народу», що справа в цій частині відноситься до компетенції господарських судів.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди та збитків спричинених систематичними протиправними діями органів досудового розслідування Святошинського району м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 200000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 200000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Компенсувати за рахунок Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба