Справа № 182/4138/21
Провадження № 2/0182/2349/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Нікополя в особі виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне.

Навесні 1995 року вона познайомилась із ОСОБА_2 . Вони разом працювали на Нікопольському південнотрубному заводі в одній зміні. В той час вона виховувала доньку, якій було 5 років, та проживала разом зі своєю матір`ю та сестрою. У зв`язку з тим, що зі своїм чоловіком на той момент вона жила окремо, ОСОБА_2 як її колега та товариш по роботі часто допомагав їй по квартирним питанням та робив чоловічу роботу. В червні 1995 року ОСОБА_2 запропонував їй переїхати до нього разом з донькою, адже кожному з них була потрібна підтримка та допомога. З липня 1995 року за їх спільним рішенням вона разом з донькою ОСОБА_3 переїхала до квартири, в якій мешкав ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та почали жити однією сім`єю. З початку спільного життя вони мали спільний бюджет, вели разом господарство, за спільні гроші робили необхідні покупки, купували харчі, предмети домашньої вжитку, побутової техніки, сплачували комунальні послуги, робили ремонт у квартирі. Вони працювали в одній зміні та кожний день їздили разом на роботу і з роботи, в один період ходили у відпустки. У 2007 році її донька вийшла заміж та з 2007 року по 2010 рік разом з ними почав проживати її зять ОСОБА_4 . А після народження їх спільної дитини у 2010 році, донька з зятем переїхали в свою власну квартиру. Проживши все життя без дружини та власних дітей, ОСОБА_2 з радістю приймав участь у вихованні її доньки від першого шлюбу, яка проживала разом з ними з 5 років до повноліття, та з радістю приймав участь у вихованні та догляді за її онуками, коли вони приходили до них у гості. В період часу спільного проживання вони з ОСОБА_2 хотіли офіційно зареєструвати шлюб. Але на той час вона ще за документами перебувала у шлюбі і через домашні клопоти не мала часу розлучитися з колишнім чоловіком, з яким вже багато років не проживала однією сім`єю та не вела спільного господарства. Після смерті свого чоловіка у 2000 році вони остаточно вирішили одружитися. У квітні 2018 року вони разом звернулися до Нікопольського місьрайонного суду з заявою про отримання копії рішення відносно розірвання шлюбу ОСОБА_2 з його першою дружиною. На їх звернення було видано довідку, що шлюб розірвано у 1989 році, але оригінал рішення в архіві суду не зберігся, оскільки з моменту ухвалення рішення пройшов тривалий час. У 2019 році вони вирішили офіційно зареєструвати шлюб, але у зв`язку з пандемією в період з 2019 по 2020 роки їм не вдалося це зробити. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Всі витрати з поховання вона взяла на себе, її зять, маючи власний автомобіль, возив її та оформлював документи, разом вони замовляли поминальний обід. Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2 та недоотримана пенсія, сума якої на даний час їй невідома (приватним нотаріусом було зроблено запит до Нікопольського відділення обслуговування громадян Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідь міститься в матеріалах спадкової справи). У визначений законодавством шестимісячний строк вона звернулася до приватного нотаріуса Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини, однак, отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не надала документи, які підтверджують родинний зв`язок між нею та ОСОБА_2 . Саме тому вимушена звернутися до суду. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу, (ст.1258 ЦК України.). Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У відповідності з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права її на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Вона вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки з 1995 року, тобто більше 26 років, проживала із спадкодавцем - ОСОБА_2 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, але як чоловік із жінкою, мала з ним спільний побут, спільний бюджет, взаємні права та обов`язки один до одного. Зазначені факти проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між нею та померлим ОСОБА_2 можуть підтвердити свідки. За таких обставин звернулась до суду.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала і просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснила, що з ОСОБА_2 багато років проживали разом як чоловік та дружина, але офіційну реєстрацію шлюбу все відкладали та відкладали, то одне заважало, то інше. Ніхто ж не думав, що він так рано і раптово помре. В чоловіка родичів, крім батьків, які теж 6-7 років тому назад померли, нікого не було. Вони їздили з ним до батьків частенько. А потім у чоловіка нікого, крім неї та її дітей і онуків, не залишилось. Колись в нього була дружина, але багато років тому вони розійшлись, вона, начебто поїхала в Крим і більше чоловік її не бачив і з нею не спілкувався. Начебто, колишня дружина поїхала разом з донькою, але чоловік їй нічого про це не розповідав, ніколи з нею не спілкувався, вона нікого не бачила. В чоловіка була лише вона, її ( і вже його) сім`я та батьки.

Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с.68).

Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.3 ст.293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або звернутися до суду.

Як встановлено в судовому засіданні, навесні 1995 року позивачка познайомилась із ОСОБА_2 , з яким разом працювала на Нікопольському південнотрубному заводі в одній зміні. В липні 1995 року позивачка прийняла пропозицію ОСОБА_2 про сумісне проживання однією сім`єю і переїхала разом з донькою до нього жити за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-20). З початку спільного життя позивачка з ОСОБА_2 мали спільний бюджет, вели разом господарство, за спільні гроші робили необхідні покупки, купували харчі, предмети домашньої вжитку, побутової техніки, сплачували комунальні послуги, робили ремонт у квартирі тощо. Крім того, працювали в одній зміні та кожний день їздили разом на роботу і з роботи, в один період ходили у відпустки. Проживши все життя без дружини та власних дітей, ОСОБА_2 приймав активну участь у вихованні доньки позивачки від першого шлюбу, яка проживала разом з ними з 5 років і до народження власної дитини, приймав участь у вихованні та догляді за онуками позивачки під час приходу їх у гості. Вирішивши офіційно оформити шлюб з позивачкою по справі, у квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського місьрайонного суду з заявою про отримання копії рішення відносно розірвання шлюбу зі своєю першою дружиною. На його звернення було видано довідку, що шлюб розірвано у 1989 році, але оригінал рішення в архіві суду не зберігся, оскільки з моменту ухвалення рішення пройшов тривалий час (а.с.16). У зв`язку з пандемією в період з 2019 по 2020 роки позивачці та ОСОБА_2 не вдалося зареєструвати шлюб офіційно, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.6). Всі витрати з поховання позивачка взяла на себе (а.с.21-22). Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2 (а.с.7-12, 36) та недоотриманої пенсії в роз0мірі 3 924 грн. 55 коп. (а.с.67). У визначений законодавством шестимісячний строк позивакчка звернулась до приватного нотаріуса Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини, однак, отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.18).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У відповідності з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права її на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Позивачка вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки з 1995 року, тобто більше 26 років, проживала із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю, мала з ним спільний побут, спільний бюджет, взаємні права та обов`язки один до одного.

Зазначені факти проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між позивачкою та померлим ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердили й свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки та її нині покійного чоловіка ОСОБА_8 . Вона живе в одному під`їзді з позивачкою на п`ятому поверсі. Позивачка з ОСОБА_9 жили на другому. Зараз позивачка в квартирі живе сама. Жанна стала проживати в їх під`їзді з 1995 року, як переїхала жити до ОСОБА_9 . До цього ОСОБА_9 жив сам. Вона ніколи не бачила в нього ніяких жінок чи родичів. Позивачка з ОСОБА_9 жили як чоловік та дружина, виховували Жаннину доньку ОСОБА_10 . Вона живе в будинку з 1982 року, в своїй теперішній квартирі з 1985 року. ОСОБА_2 оселився в їх під`їзді в 1992 році, а в 1995 році до нього переїхала ОСОБА_11 з донькою. Коли ОСОБА_9 помер, ОСОБА_11 його й поховала. Про це знає зі слів сусідів, бо на похороні не була.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона теж сусідка позивачки та нині покійного ОСОБА_12 . Живе в своїй квартирі з дня заселення будинку. Коли в їх під`їзд вселився ОСОБА_9 не пам`ятає. Жанна жила з ОСОБА_13 більше 10 років, але скільки саме сказати не може, не пам`ятає. Вони жили як чоловік та дружина. До ОСОБА_11 у ОСОБА_13 ніколи нікого не бачила. На похороні ОСОБА_9 не була, тому не знає, хто його ховав. Напевне, ОСОБА_11 , бо в нього, крім неї, нікого не було. В квартирі зараз ОСОБА_11 живе сама.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона теж сусідка позивачки та нині покійного ОСОБА_12 . Живе в будинку з 1966 року. ОСОБА_9 став її сусідок в 1992 році. А в 1995 році до ОСОБА_9 перейшла жити ОСОБА_11 позивачка по справі. Вони жили добре, дружно. Вона завжди вважала їх справжніми чоловікм та дружиною. Іншої жінки вона в ОСОБА_9 ніколи не бачила. Ховала ОСОБА_14 . Вона ж зараз там й проживає сама.

За таких обставин суд вважає, що позивачка відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м.Нікополя в особі виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , впродовж 26 років (з 1995 року по день смерті ОСОБА_8 ) до часу відкриття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на кошти в сумі 3 924 грн. 55 коп., які залишились недоотриманими ОСОБА_2 , на рахунку Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в зв`язку з його смертю, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал