ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 619/2780/19

провадження № 22-ц/818/4321/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області, ухвалене 13 квітня 2021 року у складі судді Остропілець Є.Р. (повний текст рішення складений 22 квітня 2021 року),

у с т а н о в и в:

Дев`ятнадцятого липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 149 315 грн 80 коп. в порядку поділу майна подружжя (т.1 а.с. 1-3).

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.1997 по 06.11.2015. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.11.2015 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний. У рішенні суду встановлено, що шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені з серпня 2015 року. За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 набула у власність автомобіль УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , дата реєстрації 29.01.1999; автомобіль ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 , дата реєстрації 04.07.2006; автомобіль ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 , дата реєстрації 02.11.2001; автомобіль MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску. Автомобіль MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , ОСОБА_2 16.09.2015 продала третій особі за 149000 гривень без згоди ОСОБА_1 , тому на його користь стягненню підлягає половина його вартості 74500 гривень.

Автомобілі УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 , коштують 149631,60 гривень, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути Ѕ частину їх вартості - 74815,80 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 149 315 грн 80 коп. в порядку поділу майна. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1493 грн 15 коп. судового збору (т.2 а.с. 55-58).

Рішення суду мотивоване тим, що наявними у справі доказами доведене набуття ОСОБА_2 автомобілів УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 ; MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску у період шлюбних відносин з ОСОБА_2 . Тому він має право на Ѕ їх частину. Автомобіль MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , був відчужений відповідачем без згоди позивача, інші автомобілі залишилися у її власності, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути Ѕ вартості вказаних автомобілів.

Додатково заявляти позовні вимоги про визнання права власності на автомобілі за ОСОБА_1 немає необхідності, оскільки діє презумпція належності автомобілів до спільної сумісної власності подружжя. Строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 не пропустив, оскільки вважає датою порушення своїх прав на поділ спільно набутого майна за час шлюбу - 29.05.2019, тобто дату набуття чинності заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.03.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28.11.2018 та постановою Верховного Суду від 29.05.2019. Посилання ОСОБА_2 на те, що автомобілі перебувають у розшуку і не можуть бути предметом поділу майна, не є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , бо фактична відсутність автомобіля автоматично не позбавляє власника права власності на нього. На час розгляду справи право власності на автомобілі належить відповідачу, жодних юридичних дій на припинення свого права власності на вказані автомобілі відповідач не вчинила. Щодо розшуку автомобілів здійснюється лише досудове розслідування, судового розгляду справи не відбувається і, як наслідок, відсутнє судове рішення по справі (вирок), а тому відповідач не може посилатися на обставини, які не були встановлені судом.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Також просить вирішити питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що виявилось у нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зокрема, ОСОБА_1 обрав неправильний спосіб захисту свого порушеного права: звернувшись із позовом про поділ майна подружжя, він просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти. За період з 19.07.2019 по 13.04.2021 ОСОБА_1 часто без поважних причин не з`являвся в судові засідання, а суд протиправно не залишив його позовну заяву без розгляду. Позивач не довів належними доказами вартості автомобілів, суд безпідставно визначив розмір відшкодування на підставі поданих позивачем довідок. Ці довідки не містять інформації про предмет доказування.

Суд не врахував надані ОСОБА_2 докази того, що за нею на праві власності був зареєстрований лише один із заявлених чотирьох автомобілів, а саме, MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , який вона продала. Оскільки право власності на інші заявлені позивачем автомобілі за ОСОБА_2 не зареєстроване, в суду не було підстав стягувати з неї половину їх вартості на користь позивача. Автомобілі УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 не можуть бути предметом поділу між сторонами у справі, оскільки вони є доказами у кримінальних справах. Особисто позивач на них незаконно перетинав кордон, покидав їх на кордоні, деякі з них були розстріляні. У власності відповідача зазначені вище автомобілі з 2015 року не перебувають, реєстрація цих автомобілів за ОСОБА_2 не доводить, що вона їх власник.

Про поділ заявлених у цій справі автомобілів у якості спільного майна подружжя ОСОБА_1 заявляв ще у березні 2016 року при розгляді цивільної справи № 619/5104/15-ц, коли сторони ділили в порядку поділу майна подружжя частини будинків. Але тоді уточнивши позовні вимоги та включивши в предмет позову автомобілі, що фігурують у цій справі, ОСОБА_1 попросив суд залишити його уточнену позовну заяву без розгляду. Позивач не довів, що ОСОБА_2 порушила його права.

Суд помилково вважав, що ОСОБА_1 не пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права ОСОБА_2 знав ще з серпня 2015 року. В силу вимог закону строк позовної давності почав обраховуватися з 02.12.2015. У справі № 619/5104/15-ц ОСОБА_1 вже ставив питання про поділ майна подружжя. Доказів того, що про порушення свого порушеного права ОСОБА_1 дізнався лише 29.05.2019 позивач суду не надав. Також позивач не довів суду поважності причин пропуску строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , проти задоволення апеляційної скарги представника відповідача заперечила. Послалася на те, що позовна заява ОСОБА_1 подана у відповідності до вимог статті 175 ЦПК України, ціна позову доведена належними доказами. Фактична відсутність у відповідача автомобіля не позбавляє відповідача права отримати відшкодування Ѕ частини вартості автомобіля. Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 спростовуються правильними висновками суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи..

Як установлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб 13 вересня 1997 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №99. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.11.2015 у справі № 619/4224/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (т.1 а.с. 5). Рішенням суду встановлено, що шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинені з серпня 2015 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у які беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З довідки територіального сервісного центру № 6350 Регіонального сервісного центра в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України № 31/20/50-725 від 12.12.2018 вбачається, що за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 12.12.2018 зареєстровані: автомобіль УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , дата реєстрації 29.01.1999; автомобіль ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 , дата реєстрації 04.07.2006; автомобіль ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 , дата реєстрації 02.11.2001 (т.1 а.с. 6). Автомобіль марки MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску, був зареєстрований за ОСОБА_2 з 22.12.2007 по 16.09.2015.

З листа територіального сервісного центру № 6350 Регіонального сервісного центру в Харківській області від 17.04.2019 за №31/20/50-213 вбачається, що MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску, був перереєстрований з ОСОБА_2 на іншого власника на підставі довідки - рахунку серії ААЕ №324579 від 16.09.2015 з вартістю 149 000 гривень (т.1 а.с. 7).

У частині третій статті 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (надалі СК України) дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частинами першою та другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом згідно статті 11 ЦК України та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1 ст. 365 ЦПК України).

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц та у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року № 552/1514/19.

Колегія суддів уважає, що ОСОБА_1 в позовній заяві довів, що за період шлюбу ОСОБА_2 набула у власність автомобілі УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 ; MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску.

Посилання представника апелянта на те, що з наданої регіональним сервісним центром МВС України в Харківській області відповіді від 15.03.2016 при розгляді іншої цивільної справи вбачається, що автомобілі УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 за ОСОБА_2 не зареєстровані (т.1 а.с. 53-55), зазначеного висновку не спростовують. Довідка від 15.03.2016 була надана при розгляді іншої цивільної справи. При розгляді цивільної справи № 619/2780/19 представник відповідача доказів того, що автомобілі УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 не були зареєстровані за ОСОБА_2 в час, вказаний у довідці № 31/20/50-725 від 12.12.2018, не надала (т.1 а.с. 6).

Однак ОСОБА_1 у цивільній справі № 619/2780/19 просив суд провести поділ спільного майна, зокрема, здійснити поділ автомобілів УАЗ 3741, кузов (шасі) № НОМЕР_1 ; ВАЗ 21214, кузов (шасі) № НОМЕР_2 ; ВАЗ 21103, кузов (шасі) № НОМЕР_3 шляхом присудження йому грошової компенсації за належну йому частку у спільному майні подружжя (відповідних автомобілях). При цьому позивач не зазначав у позовній заяві (не заявляв таку позовну вимогу) про припинення права спільної сумісної власності сторін (зокрема, його) на відповідне майно, що в даному випадку суперечить вимогам статті 71 СК України, а також не узгоджується із змістом статті 364 ЦК України. Тому у задоволенні його позову в частині присудження йому компенсації Ѕ частки вартості цих автомобілів слід відмовити.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 березня 2021 року у справі № 161/4554/19 (провадження № 61-3403св20).

Щодо виділення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за автомобіль MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску, то як указувалось вище, 16.09.2015 зазначений автомобіль вибув із власності ОСОБА_2 з ціною продажу 149 000 гривень (т.1 а.с. 7).

Доказів того, що відчуження придбаного за час шлюбу з ОСОБА_1 автомобіля MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску, здійснене ОСОБА_2 за згодою позивача матеріали справи не містять, тому він має право на отримання від ОСОБА_2 грошової компенсації за свою частку у праві власності на зазначений автомобіль. А саме, 74 500 грн (149000/2).

17.03.2020 ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з заявою про застосування строку позовної давності до позову ОСОБА_1 (а.с. 159-162).

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вважав, що строк позовної давності ОСОБА_1 на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 за захистом свого порушеного права не пропущений, оскільки про порушення свого порушеного права він дізнався 29.05.2019. З дати набуття чинності заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15.03.2018 у справі № 619/3759/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28.11.2018 та постановою Верховного Суду від 29.05.2019 (т.1 а.с. 15-23, 57-61).

Як убачається з тексту заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.03.2018 у цивільній справі № 619/3759/17 предметом заявленого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 позову про поділ майна подружжя не був автомобіль MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску (т.1 а.с. 15-18). В позовній заяві ОСОБА_2 вказувала, що зазначений автомобіль викрадений у неї сином та проданий у 2015 році. Тому до поділу спільного сумісного майна подружжя зазначена машина на включена.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 72 СК України та роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про порушення свого права на компенсацію вартості автомобіля з серпня 2015 року. Припинення шлюбних відносин між сторонами не свідчить, що один із колишнього подружжя знав про порушення своїх майнових прав на автомобіль.

Хоча з наявних у цивільній справі № 619/2780/19 доказів прямо не вбачається, що про поділ автомобіля MAZDA 3, кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску у якості спільного майна подружжя ОСОБА_1 заявляв ще у грудні 2015 року при розгляді цивільної справи № 619/5104/15-ц, коли сторони ділили в порядку поділу майна подружжя частини будинків. Але матеріалами цивільної справи № 619/2780/19 підтверджується, що під час розгляду цивільної справи № 619/5104/15-ц ОСОБА_1 стало відомо про те, що легковий автомобіль MAZDA 3, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , що був зареєстрований за ОСОБА_2 , був відчужений у 2015 році. Вказана обставина підтверджується листом Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області вх. 4921/16 від 15.03.2016 із матеріалів цивільної справи № 619/5104/15-ц (т.1 а.с. 121-123) та ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 04.04.2016 у цивільній справі № 619/5104/15-ц про задоволення клопотання ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , про витребування інформації про вищезазначений автомобіль і витребування документів, що стали підставою для зняття цього автомобіля з реєстрації та перереєстрації його у 2015 році (т.1 а.с. 175).

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Оскільки представник ОСОБА_1 04.04.2016 від його імені заявляла клопотання про отримання інформації щодо автомобіля MAZDA 3, 2007 року випуску, що був зареєстрований за ОСОБА_2 у 2008 році та знятий з реєстрації та перереєстрований у 2015 році, суд уважає, що з 04.04.2016 ОСОБА_1 був обізнаний, що вказаний автомобіль належить до його спільної сумісної з ОСОБА_2 власності подружжя та вибув із власності колишньої дружини без його згоди. А отже, він має право на отримання грошової компенсації Ѕ частини зазначеного автомобіля.

З позовом про отримання компенсації вартості Ѕ частини автомобіля MAZDA 3, 2007 року випуску в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у цивільній справі № 619/2780/19 ОСОБА_1 звернувся 19.07.2019 (т.1 а.с. 1-3), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Тому у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 74 500 грн компенсації вартості Ѕ частини автомобіля MAZDA 3, 2007 року випуску, належить відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 належить задовольнити, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року скасувати з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплатила 2239 грн 74 коп. судового збору (т.2 а.с. 113), тому з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги відповідача з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути зазначену суму.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

В додатку до апеляційної скарги та апеляційній скарзі ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , заявляє, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу при апеляційному розгляді справи складає 8600 грн (т.2 а.с. 71-81, 97).

Відповідно до п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Оскільки позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розглядався Харківським апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, колегія суддів не вирішує питання про дату та час судового засідання для розгляду питання про ухвалення у справі додаткового рішення.

Проте ОСОБА_2 належить установити строк п`ять днів з дати ухвалення дійсної постанови для надання доказів про понесені нею при розгляді справи в суді апеляційної інстанції судові витрати з отримання професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів у порядку поділу майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки судового збору.

Установити строк п`ять з дня ухвалення цієї постанови для подачі ОСОБА_2 доказів понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2021 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук