Провадження № 2/638/2649/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ТОВ "Укрмедполіс" в особі директора -Коротецького В.Г. про відшкодування шкоди, завданої залиттям офісного приміщення

встановив:

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом про відшкодування шкоди, завданої залиттям офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у якому просила стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду у розмірі 15492 грн., а також моральну шкоду в розмірі 100000 грн., та витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за місцем здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , якою позивач користується на підставі договору оренди приміщення №2019/3-А від 01.05.2019 року, 15.10.2020 року нею було виявлено затоплення вказаного приміщення сусідами зверху ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в підтвердження чого надала акт, складений в присутності свідків. Зазначила, що згідно з технічним паспортом над приміщенням, яке було затоплено, знаходиться житлова кімната, в якій не передбачено жодних сантехнічних приладів, що, на думку, позивача свідчить про їх встановлення з грубим порушенням Державних Будівельних Норм.

Розмір завданої їй матеріальної шкоди у сумі 15492 грн. позивач обґрунтовує витратами, понесеними у зв`язку з придбанням будівельних матеріалів та оплатою послуг майстра з ремонту пошкодженого приміщення, та сплаченою за період неможливості використання приміщення за призначенням орендною платою. Також позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100000 грн., спричинену хамським ставленням відповідача ОСОБА_2 до неї та необхідністю викликати поліцію.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15.01.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження.

22.02.2021 року за Вх.№8769 надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження залиття приміщення саме відповідачами у справі, оскільки відповідно до технічного паспорту у належній відповідачам квартирі відсутні системи водопостачання та водовідведення. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту залиття приміщення з урахуванням того, що долучений до матеріалів справи дефектний акт від 15.10.2020 року не відповідає вимогам що документа, яким встановлюється факт залиття квартири. Свої заперечення також обгрунтовує тим, що позивачем не надано доказів неправомірності дій відповідачів, тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та шкодою, завданою позивачу. Відповідач заперечує проти задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди з урахуванням того, що такі вимоги є похідними від вимог про стягнення матеріальної шкоди, зокрема посилаючись на те, що у період, який позивач визначає як час заподіяння їй моральної шкоди, він знаходився поза межами міста Харкова.

23.03.2021 року надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач заперечує проти всіх наведених відповідачем аргументів та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_5 , який діє на підставі ордеру серії ХВ №000029 від 04.03.2021 року, надав заяву, якою просив розглянути справу без його участі.

Відповідачі, а також третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату та час слухання справи, у судове засідання не з`явились, не повідомили суд про причини свого неприбуття.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що згідно з умовами додаткової угоди №3 до договору оренди приміщення №2019/3-А від 01.05.2019, датованої 15.06.2020 року орендодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрмедполіс» в особі ОСОБА_6 передав в тимчасове платне користування нежиле приміщення для розміщення офісу, загальною площею 16,2 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з фіксованим розміром місячної орендної плати (3483, 06 грн.) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , статус якої підтверджується наданим витягом з Єдиного реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.06.2020 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 у будинку готельного типу загальною площею 25, 8 кв. м. на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно з якою вказана квартира на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно з наданим позивачем дефектним актом від 15.10.2020 року, складеного та підписаного комісією в складі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 15.10.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 відбулось затоплення офісного приміщення (залито нову підлогу, стелю, будівельний інструмент) з визначеною cумою збитків у розмірі 9092 грн. за ремонтні роботи та 6400 грн. за будівельний інструмент.

Відповідно до технічного паспорту та доданої до нього експлікації приміщень на квартиру АДРЕСА_4 .,у вказаній квартирі відсутні системи водопостачання та водовідведення.

Відповідно до довідки, виданої в.о. начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Коваленко М. про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення ОСОБА_2 у період з 03.07.2020 року по 03.11.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а саме в м. Часів Яр Донецької області

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2ст.77 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України).

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»)

Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Разом з тим, обов`язок доведення факту залиття квартири покладено на позивача. Зокрема, останній до матеріалів позовної заяви має додати комісійний акт, складений за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також докази причин затоплення та розміру завданих збитків.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 643/19078/15-ц.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму вказаного акта. Згідно роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 р. N 12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Наданий позивачем акт не відповідає вимогам зазначеного Наказу. Наявні в Акті про залиття зазначені невідповідності, унеможливлюють встановлення зв`язку між залиттям квартири, що трапилося 15.10.2020 року та описаними комісією пошкодженнями, як і унеможливлюють встановлення розміру спричиненої шкоди. Тобто наданий позивачем акт за формою та змістом не відповідає встановленій формі, та суперечить іншим доказам у справі, а саме суперечить розміру завданої шкоди, що встановлена звітом про оцінку шкоди.

Враховуючи, що на позивача покладено обов`язок довести сам факт залиття належними та допустимими доказами, а саме актом про залиття, складеним відповідно до Правил, а ОСОБА_11 такого акту про залиття офісного приміщення від 15.10.2020 року не надала, при цьому відмов балансоутримувача скласти комісійний акт про залиття приміщення за вказаною адресою також не надано, суд не знаходить підтвердження факту залиття квартири, і як наслідок відсутність підстав про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Оскільки завдання позивачу матеріальної шкоди неправомірними діями відповідачів судом не встановлено, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Керуючись ст. ст. 11, 23 1166, 1167 ЦК України, 76, 79, 81, 89, 263 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ТОВ "Укрмедполіс" в особі директора - Коротецького В.Г. про відшкодування шкоди, завданої залиттям офісного приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.09.2021 року.

Суддя: