справа № 361/1827/19
провадження № 2-з/361/217/21
УХВАЛА

16 вересня 2021 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій зазначав, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики. Заочним рішенням суду від 26 травня 2020 року даний позов було задоволено та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за укладеним сторонами договором позики від 01 січня 2018 року в розмірі 30000 доларів США.

13 вересня 2021 року ухвалою суду задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, вказане заочне рішення суду від 26 травня 2020 року у зазначеній вище справі скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення встановлено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків за укладеним сторонами 01 січня 2018 року договором позики, надання останнім суду неправдивих свідчень, використання відповідачем судових засідань для реалізації власних шахрайських дій та ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема, про неможливість складання відповідачем розписки, не володіння ним ані українською, ані російською мовами. Судом проігноровано його (позивача) клопотання про винесення окремої ухвали щодо порушення відповідачем вимог законодавства, що містить ознаки кримінального правопорушення. Посилався на те, що на підставі заочного рішення суду було відкрите виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на банківські рахунки та транспортні засоби ОСОБА_2 , останнього внесено до реєстру боржників. До подачі заяви про перегляд заочного рішення, відповідач пропонував йому закрити виконавче провадження, пояснюючи необхідністю продажу ним майна, у зв`язку з його виїздом за кордон. Вказував на те, що ОСОБА_2 не є громадянином України, може здійснити перереєстрацію власного майна та виїхати за межі України, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення судом його позовних вимог, тому необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_2 майно в межах суми позики в розмірі 30000 доларів США, що за курсом Національного банку України на день подачі позову становить 802869 грн.

Також просив суд з метою забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 виїзд за межі України та постановити окрему ухвалу стосовно порушення відповідачем законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексом заходів забезпечення позову.

У ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, предметом і підставою якого є стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми заборгованості за укладеним між ними 01 січня 2018 року договором позики в розмірі 30000 доларів США.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Здійснюючи оцінку обґрунтованості доводів позивача ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття заходів забезпечення поданого позову, про які він просить, з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заходами забезпечення позову, які просить застосувати позивач та предметом позову стягнення грошових коштів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цієї справи, слід дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову Або ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом позову.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , враховуючи предмет спору у даній справі, розмір заявлених позовних вимог, які стосуються саме заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 30000 доларів США, суд вважає, що з метою забезпечення пред`явленого позову до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі необхідним є накладення арешту на все майно, що належить відповідачеві ОСОБА_2 на праві власності, у межах ціни позову в розмірі 802869 грн., що за курсом Національного банку України на день подачі позову еквівалентно 30000 доларів США.

Обраний судом вид забезпечення позову не обмежить прав ОСОБА_2 щодо володіння та користування належним майном, а лише тимчасово обмежить його право розпоряджатися ним, що буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Що стосується заявленої ОСОБА_1 вимоги про забезпечення його позову шляхом заборони ОСОБА_2 виїжджати за межі України, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд має право вжити заходів забезпечення позову, передбачених ст. 150 цього Кодексу. Перелік видів забезпечення позову, які може застосувати суд, визначений у ч. 1 ст. 151 ЦПК України, такий вид забезпечення позову як заборона виїзду фізичної особи за межі України у даному переліку відсутній.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить посилання на норми закону, якими передбачено можливість забезпечення судом позову шляхом обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Згідно із ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

У ч. 2 ст. 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 7 постанови № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз`яснив, що заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені ЦПК України. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 368/519/18, у якій зазначено, що ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України передбачає декілька підстав та умов, за яких можливе обмеження права громадянина України на виїзд за кордон, серед яких відсутня така підстава як забезпечення позову у цивільній справі. У ст. 150 ЦПК України також відсутній такий вид забезпечення позову як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Враховуючи наведене, суд вважає, що встановлення заборони виїзду за межі України як вид забезпечення позову не може бути застосовано до відповідача ОСОБА_2 , оскільки він не є боржником за рішенням суду, тому заява ОСОБА_1 у частині забезпечення його позову в такий спосіб задоволенню не підлягає.

Відсутні також підстави для постановлення судом окремої ухвали щодо відповідача при розгляді зазначеної заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 89, 149 153, 259, 260, 441 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, в межах ціни позову в розмірі 802869 (вісімсот дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Найменування сторін:

позивач (стягувач): ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач (боржник): ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання до 16 вересня 2024 року.

Суддя Дутчак І. М.