КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/2086/21 Головуючий у І інстанції Савлук Т.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Об`єдання співвласників багатоквартирного будинку «Арсеналець-4» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження квартири

УСТАНОВИВ:

у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, де просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 119 000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн, витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 3 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не врахування правових висновків Верховного Суду при його ухваленні.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у судовому засіданні відповідач неодноразово визнавав позов, оскільки саме через ремонт в його квартирі відбулось пошкодження квартири позивача, при цьому відповідач не погоджувався з розміром відшкодування. Крім того, учасниками судового процесу визнано факт наявності пошкоджень квартири позивача, що засвідчено належним і допустимим доказом - Актом комісійного обстеження № 4 від 25 серпня 2020 року, в той же час, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. На переконання апелянта, судом першої інстанції порушено вимоги процесуального закону щодо оцінки доказів та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню, зокрема Житловий кодекс УРСР і не застосовано закон, який підлягав застосуванню, зокрема норми Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» та Цивільного кодексу України. Демонтовна відповідачем частина фасадної стіни будинку є огороджувальною та несуче-огороджувальною конструкцією будинку, а тому вона є спільним майном багатоквартирного будинку і порушення її експлуатації без дозволу співвласників порушує їх права та інтереси.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і пошкодження квартири позивача не доведено, оскільки Акт № 4 від 25 серпня 2020 року не відповідає вимогам, при цьому, яким саме вимогам не відповідає акт, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду не зазначив.

Окрім цього, апелянт зазначив, що наведені судом першої інстанції застереження щодо Акту, зокрема про те, що цей документ складено власноручно, там є порушення міжрядкового інтервалу та закреслення, доповнення, що унеможливлює відтворити зміст цього документу, на переконання апелянта ці застереження суду є надуманими та свідчать про упререджене ставлення місцевого суду до оцінки письмових доказів.

Апелянт зазначив, що висновки суду є безпідставними, необґрунтованими та мають характер припущень. Суд першої інстанції не прийняв до уваги Звіт про незалежну оціку майнових прав, висновки суду про відмову у прийнятті як доказу цього звіту, на переконання апелянта, є необґрунтованими та безпідставними та суперечать положенням процесуального законодавства щодо оцінкуи належності та допустимості доказів.

Просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції посилався на те, що відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача, які пов`язані з допущеними порушеннями під час проведенням ремонтних робіт в його квартирі, що призвело до пошкодження квартири АДРЕСА_1 , оскільки наданий Акт №4 від 25 серпня 2020 року, не відповідає вимогам, оскільки цей документ складено власноручно та містить фрагменти тексту в якому є порушення міжрядкового інтервалу та має ряд закреслень/доповнень, що унеможливлює відтворити зміст даного документу, крім того в акті відсутні відомості: прізвища, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталася шкода, адреса квартири, поверх, форма власності; не заповнені обов`язкові графи: «причина пошкодження квартири АДРЕСА_1 стало…», «вказати причину…». Крім того, на переконання суду першої інстанції, матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, тому твердження представника позивача - адвоката Коновала О.Ю., щодо самовільного переобладнання приміщення (лоджії) відповідачем не є доведеними належними доказами.

Суд першої інстанції не взяв до уваги як доказ, Звіт про неналежну оцінку майнових прав, з метою визначення ринкової вартості від 25 вересня 2020 року, складений оцінювачем Фастовським Л.Н. , оскільки цей звіт складено особою, яка не має кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури.

В частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач, на підтвердження заявлених вимог в цій частині посилається лише на сам факт моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль направлених на відшкодування завданої шкоди позивачу, однак доказів, які свідчать про психічний стан позивача внаслідок заподіяння шкоди його майну, та інші фактори, які потребують доказування в межах цього спору та впливають на підстави та визначення розміру заподіяної шкоди, суду не надано.

В частині стягнення на користь позивача витрат на оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 3 000,00 гривень, суд першої інстанції відмовив, оскільки цей висновок спеціаліста не є визначальним доказом розміру завданих збитків, та не приймався до уваги як доказпри вирішенні питання про реальну вартість витрачених матеріалів і проведених робіт.

Колегія суддів погоджується із такими висновкамимісцевого суду, оскільки вони відповідають обставинам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 07 листопада 2003 року, видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення №1707-С від 07 жовтня 2003 року. (а.с.9)

25 серпня 2020 року комісією у складі ОСОБА_4 - голови правління, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - - членів правління, складено Акт № 4 про те, що комісією проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що в результаті обстеження вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 , виявлено демонтаж частину над вікном фасаду кв. АДРЕСА_1 , було порушено норми технічної експлуатації будівель: відсутність дозвільних документів на ремонтні роботи, заміна фасаду (а.с.10-11).

Відповідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу від 18 червня 2020 року (а.с.73-74).

В матеріалах справи є Звіт про незалежну оцінку майнових прав з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних втрат понесених внаслідок проведення будівельно-монтажних робіт, які призвели до пошкоджень квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від 25 вересня 2020 року за №б/н, складений оцінювачем Фастовським Л.Н. , яким встановлено, що ринкова вартість матеріального збитку становить 119 000,00 гривень без ПДВ (а.с.17-26).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача, які пов`язані з допущеними порушеннями під час проведенням ремонтних робіт в його квартирі, що призвело до пошкодження квартири АДРЕСА_1, Акт № 4 про пошкодження житлового приміщення від 25 серпня 2020 року, на переконання суду апеляційної інстанції є неналежним і недопустимим доказом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Звіт про неналежну оцінку майнових прав, з метою визначення ринкової вартості від 25 вересня 2020 року, складений оцінювачем Фастовським Л.Н. , оскільки цей звіт складено особою, яка не має кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач неодноразово визнавав у судовому засіданні позовні вимоги позивача підлягають відхиленню, як не доведені та такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи, зокрема в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву відповідача, де він прость відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 100-105).

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт № 4 про пошкодження житлового приміщення від 25 серпня 2020 року є належним доказом, на переконання суду апеляційної інстанції не заслуговують на увагу, та не відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, зокрема, щодо не врахування місцевим судом Звіту про незалежну оцінку майнових прав, точки зору суду другої інстанції, правового значення для задоволення заявлених апеляційних вимог не мають, а тому - не спростовують законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення по справі.

За таких обставин, підстав для скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2021 року.

Суддя - доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко