головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 22 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 за участю заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року заявник ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою за участю заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про забезпечення позову.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 6 квітня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 , який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі було набуто спільне сумісне нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224); земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:011:0112 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224); квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00). У зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права приватної власності, поділ майна подружжя.

У зв`язку з чим просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224); земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:011:0112 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224); квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 22 червня 2021 року заяву задоволено повністю.

Накладено арешт на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224); земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:011:0112 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224); квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що домоволодіння та земельна ділянка, на які судом першої інстанції накладено арешт, не являються власністю позивача. Також власністю відповідача ОСОБА_7 вказане нерухоме майно не являється з 2019 року та не може бути спільною сумісною власністю подружжя, а отже, поділу між подружжям не підлягає.

Зазначає, що спір між сторонами відсутній, а суд першої інстанції не переконався, що між сторонами дійсно виник спір та застосував заходи забезпечення позову щодо майна третіх осіб.

Також вказує, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру за указаною адресою стосується прав ОСОБА_1

21 липня 2021 року до суду з апеляційною скаргою також звернувся представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Максимовський С.О., в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що станом на 7 червня 2021 року провадження у справі № 755/10058/21 за позовною заявою ОСОБА_3 не відкрито.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 також зверталась з аналогічним клопотанням про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру в межах справи №755/3415/21 за її позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Зазначає, що ухвалою від 23 квітня 2021 року у вказаній справі ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту у тому числі на спірну квартиру.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Шигімагін В.О. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Представник апелянта ОСОБА_2 - адвокат Максимовський С.О. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Інші учасники справи на розгляд справи не з`явились, були належним чином повідомленні шляхом направлення судової повістки на вказану електронну та поштову адреси (а.с.165-166).

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у червні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою за участю заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на домоволодіння, земельну ділянку та квартиру суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки позивачкою указано про наміри подати позовну заяву щодо оспорення права власності, витребування із чужого незаконного володіння та поділу як майна подружжя домоволодіння, земельної ділянки і квартири. При цьому суд виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обґрунтовано враховано як зміст вимог ОСОБА_3 , які полягають у оспоренні законності передачі домоволодіння, земельної ділянки та квартири у власність відповідачам та їх витребування з володіння останніх, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що домоволодіння та земельна ділянка, на які судом першої інстанції накладено арешт, не являються власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а тому не можуть бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказані доводи є доводами по суті спору, що не є предметом перевірки під час вирішення питання про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 протягом періоду, що перевищує десятиденний термін визначений ч. 4 ст. 152 ЦПК України не звернулась до суду із позовом також не можна визнати, як підставу для скасування в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, оскільки вказані обставини є підставою для звернення відповідачів до суду першої інстанції із заявою про скасування ухвали з підстав, передбачених п.1 ч. 13 ст. 158 ЦПК України.

Також не можуть бути враховані судом доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_3 зловживає своїми процесуальними правами, так як неодноразово зверталась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявами про забезпечення позову до подання позовної заяви, оскільки такі обставини можуть бути підставою для звернення до суду із зустрічним забезпеченням відповідно до ст. 154 ЦПК України, у разі, якщо подібне зловживання завдає збитків відповідачам. Так, згідно із ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа №369/3029/21, в якій ухвалою від 6 травня 2021 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки забезпечення в подібний спосіб іншого позову не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позову на час звернення із такою заявою не було встановлено, тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанціїухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба