Єдиний унікальний номер справи 235/978/21
Номер провадження 2/235/729/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2021 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А.С.,

за участю секретаря судового засідання: Нагорної К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діяннями органів досудового розслідування, суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В :

16.02.2021 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 1 200 000 грн, суму, сплачену ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги в розмірі 29 823,82 грн та судові витрати у виді оплати витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 12.06.2018 року слідчим відділенням Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно ОСОБА_1 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000955 за правовою кваліфікацією злочину ч.1 ст. 310 КК України.

15.06.2018 року за адресою місця його проживання: АДРЕСА_1 , де на той час він проживав разом з дружиною ОСОБА_2 , працівниками Покровського ВП було проведено обшук, за результатами якого в городі домоволодіння було виявлено та вилучено 587 кущів рослин роду коноплі.

Постановою слідчого СВ Покровського ВП від 24.09.2018 у кримінальному провадженні було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст.310 КК України на ч.2 ст.310 КК України та того ж дня позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

26.09.2018 року Красноармійською місцевою прокуратурою затверджено обвинувальний акт щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України. 24.12.2019 року обвинувачення у кримінальному провадженні змінено з ч.2 ст.310 КК України на ч.1 ст.310 КК України.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2020 року позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, та виправдано. Вказаний вирок було оскаржено в апеляційному порядку, однак 25.11.2020 року апеляційна скарга прокурором була відкликана, апеляційне провадження у справі позивача закрито.

Позивач зазначає, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, яке відбувалось 2 роки 2 місяці, та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності діями органів прокуратури та поліції йому була завдана моральна шкода, яка полягає в наступному.

За адресою - АДРЕСА_1 позивач проживав зі своєю дружиною ОСОБА_3 , яка мала інвалідність ІІ групи та потребувала сторонньої допомоги й своєчасного отримання ліків. Під час проведення обшуку його дружині стало погано, на його вимогу викликати бригаду швидкої допомоги працівниками поліції у грубій формі було відмовлено; тільки після закінчення проведення обшуку та складення відповідного протоколу йому дозволили викликати швидку допомогу, на час приїзду якої дружина вже втратила свідомість. Дружина позивача не змогла перенести сором, приниженість та страх, стан її здоров`я на цьому грунті погіршувався і в березні 2019 року вона померла. Позивач лишився дружини, з якою прожив майже 50 років, та сенсу життя, адже втратив дорогу людину.

Працівники поліції звинувачували його в незаконному вирощуванні рослини роду конопель, проте він, в силу свого похилого віку та маючи на утриманні хвору дружину, не міг доглядати за городом, обробляв лише її невелику частину, де вирощував культурні рослини, вилучені з городу рослини роду конопель росли десь в чагарниках. Про це він пояснював працівникам поліції, проте його пояснення ігнорували, адже працювали лише на показник розкриття злочину.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та проведений на території його домоволодіння обшук призвели до порушення його нормального життєвого ритму, планів, постраждала його репутація. Тривалий час він знаходиться в стані стресу та моральних страждань, а саме, душевних переживань, занепокоєності, постійного нервування, відчуття сорому, приниженості, страху та відчаю; погіршилися відносини з оточуючими, перед якими він повинен виправдовуватись, що не злочинець. В зв`язку з тривалим перебуванням під слідством він не може повноцінно жити, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, порушилась його душевна рівновага.

Позивач також вказує, що внаслідок моральних та душевних страждань погіршилось його здоров`я, він неодноразово перебував на лікуванні, вимушений регулярно приймати ліки. Він втратив дружину, його рідні та близькі також перенесли стрес, порушився їх звичайний, нормальний ритм та спосіб життя.

Безпідставне притягнення його до кримінальної відповідальності стало початком боротьби за його права, яка постійно супроводжувалась труднощами та неправдою з боку правоохоронних органів. Замість звичайної побудови власного життя та забезпечення добробуту своєї родини він був вимушений діяти у штучно створених, не за його волевиявленням, умовах, доводити свою невинуватість у чисельних судових засіданнях (22 засідання).

В засобах масової інформації з`явилась інформація щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності, що також вплинуло на його репутацію та стан здоров`я.

Позивач тяжко переживав події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки його переслідували почуття образи, несправедливості, усвідомлення факту знущання та глузування над його особистістю, приниження честі та гідності, невпевненості у своєму майбутньому, переживання за благополуччя своєї родини. Після кожного виклику до правоохоронних органів та після кожного судового засідання він ставав знервованим, втрачав душевну рівновагу, страждав на безсоння та головну біль, відбувалось підвищення артеріального тиску, порушення ритму серця, внаслідок чого він звертався за медичною допомогою.

Завдану моральну шкоду оцінює в 1 200 000 грн, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних та емоційних страждань, які йому довелося перенести, в тому числі втрату рідної людини - дружини, яка не витримала виниклих подій та померла, і він лишився дорогої йому людини.

Позивач також посилається на відшкодування йому за рахунок Державного бюджету України суми в розмірі 29 823,82 грн, яка була ним сплачена адвокатам Остріковій Ж.О. (16 023,82 грн) та ОСОБА_4 (13 800 грн), які представляли його інтереси в якості захисників відповідно до договорів про надання правової допомоги від 23.09.2018 року та 07.11.2018 року відповідно під час проведення досудового розслідування та судового розгляду.

Крім того, за підготовку позову до суду та захист у судовому порядку порушених прав позивачем понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, надану за договором про надання правової допомоги від 09.12.2020 року адвокатом Остріковою Ж.О., в розмірі 4000 грн, яку він також просить відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України.

Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч.4 ст.19, ст.274 ЦПК України (а.с.80).

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Острікова Ж.О., яка діє на підставі ордеру та договору про надання правничої допомоги (а.с.71-72, 76), в судове засідання не з`явились, надали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.103, 135).

Відповідач Донецька обласна прокуратура надав відзив на позов, в обгрунтування якого зазначив, що відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір мінімальної заробітної плати визначається Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Позивач знаходився під слідством та судом 2 роки 2 місяці 2 дні (26,06 місяців), тобто з 24.09.2018 (дата повідомлення про підозру) по 25.11.2020 (дата набрання виправдувальним вироком суду законної сили), отже, його право на відшкодування моральної шкоди виникло в розмірі 156 360 грн (з розрахунку 6000 грн (мінімальна заробітна плата на 2021 рік) х 26,06 місяців). Установлений законодавством розмір відшкодування повністю враховує компенсацію психологічних переживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності тощо. Суму відшкодування в розмірі 1 200 000 грн, заявлену до стягнення, позивачем не обгрунтовано та не зрозуміло, звідки взято та яким чином розраховано, доказів заподіяння таких немайнових втрат не надано, хоча обов`язок доведення таких обставин покладається саме на позивача. Розмір моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб позивача та не повинен призводити до її збагачення (а.с.87-89). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на позиції прокуратури, викладеній у відзиві на позов (а.с.99,137).

Відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовну заяву позивача вважає необгрунтованою та такою, що не підлягає повному задоволенню, оскільки позивач ніяким чином не обгрунтовує, з яких міркувань на його користь необхідно стягнути саме 1 200 000 грн, чому саме таку суму просить стягнути, яким чином він її розрахував, на що посилався та чим підтверджує. Підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди в означеному розмірі відсутні, право на відшкодування у нього виникає лише в розмірі 157 000 грн відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто з розрахунку 6000 грн (мінімальна заробітна плата з 01 січня 2021 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік») х 26 місяців 5 днів (час перебування позивача під слідством та судом з 24.09.2018 року по 25.11.2020 року). Щодо визначення суми відшкодування витрат на подання юридичної допомоги, відповідач зазначає, що суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується пов`язаність їх із розглядом справи, обгрунтованість і розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Розмір вартості наданих послуг в сумі 29 823,82 грн, на думку відповідача, значно завищено та є неспівмірним витратам на правничу допомогу (а.с.94-96). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити частково, стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 157 000 грн, в задоволенні інших позовних вимог відмовити (а.с.134).

Відповідач Державна казначейська служба України правом надання відзиву на позов не скористався, за змістом поданої заяви просив провести розгляд справи у відсутність його представника, рішення прийняти на розсуд суду (а.с.127).

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх доводів, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доходить наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер, ветеран праці (а.с.4, 6).

Відповідно до протоколу обшуку від 15.06.2018 на підставі ухвали слідчого судді в присутності понятих за допомогою відеофіксації проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , в ході проведення якого на території городу домоволодіння було виявлено та вилучено 587 рослин зеленого колоьору, зовні схожих на рослини конопель, 7 рослин зеленого кольору, зовні схожих на рослини снотворного маку (а.с.8-9).

Постановою від 24.09.2018 року, відповідно до якої досудовим розслідуванням було встановлено, що виявлені та вилучені під час проведення обшуку на території домоволодіння, в якому мешкає ОСОБА_1 , 587 рослин є вирощуваними рослинами роду коноплі «Cannabis», які містять психоактивну речовину тетрагідроканабінол та відносяться до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні №0000955, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2018 року, перекваліфіковано з ч.1 ст.310 КК України на ч.2 ст.310 КК України, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР (а.с.7, 12).

24.09.2018 року позивача повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, а саме, незаконному вирощуванні конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин (а.с.10).

26.09.2018 року прокурором Красноармійської місцевої прокуратури складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000955 від 12.06.2018 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України (а.с.13-16).

24.12.2019 року прокурором Красноармійської місцевої прокуратури складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000955 від 12.06.2018 зі зміненим відносно позивача обвинуваченням, а саме, обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України (а.с.17-21).

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2020 року позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення (а.с.22-37).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25.11.2020 апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2020 року стосовно позивача закрито на підставі ч.2 ст.403 КПК України у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги (а.с.39).

Відповідно до ст.ст.55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч.2 ст.11 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п.8, 9 ч.3 ст.16 ЦК України).

Позивач звертається до суду з вимогою відшкодування моральної шкоди, завданої діями органу досудового розслідування внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.89 ЦПК України).

Суд надає оцінку викладеним позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог обставинам, а також доводам (запереченням), наведеним відповідачами у відзивах на позов, з позиції слушності аргументів, належності і достатності доказів та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 (далі Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч.2 ст.1 вказаного Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із положеннями Закону №266/94-ВР:

- право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п.1 ч.1 ст.2 Закону);

- громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода (п.п.4, 5 ч.1 ст.3 Закону);

- відшкодування шкоди у випадках, передбачених, зокрема, пунктами 4, 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону).

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі, компенсацію моральної шкоди, відшкодування сум, сплачених за надання юридичної допомоги. Вказані правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року (справа № 383/596/15).

Заявлені позивачем вимоги відшкодування моральної шкоди, факт завдання якої через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності презюмується законодавством, підлягають частковому задоволенню.

Згідно з правовою нормою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №266/94-ВР, оскільки у кримінальному провадженні за його обвинуваченням було постановлено виправдувальний вирок суду.

За змістом ст.13 Закону №266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (п.п.2, 3).

Наведена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Законом не встановлено граничний розмір такої шкоди.

Суд визначає мінімальну суму грошової компенсації моральної шкоди з урахуванням ч.3 ст.13 вказаного Закону.

Притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п.14 ч.1 ст.3 КПК України); у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції; судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення (ч.ч.2, 4 ст.532 КПК України).

Суд визначає період відшкодування моральної шкоди з дня повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до дня набрання виправдувальним вироком суду законної сили, тобто в даному випадку з 24.09.2018 року по 25.11.2020 року, що становить 2 роки 2 місяці 2 дні (26,06 місяців).

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діє на час розгляду справи (п.9). Також, в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року (справа № 214/1543/15-ц) зазначено, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі на 2021 рік з 01 січня установлена на рівні 6000 грн.

За таких обставин, мінімальний розмір моральної шкоди, на відшкодування якої позивач має безумовне право в силу ст.13 Закону №266/94-ВР складає 156 360 грн (26,06 місяців х 6000 грн).

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

В постанові Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) викладено правовий висновок, за яким при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини:

- оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення по справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року);

- порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (рішення по справі «Савула проти України» від 10.12.2009 року);

- достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права, справедлива сатисфакція потерпілій стороні (рішення по справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідатиме справедливій сатисфакції за незаконне кримінальне переслідування позивача правоохоронними органами, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, стану здоров`я позивача, передчасної смерті його дружини, поставлення під сумнів його репутації внаслідок розповсюдження в засобах масової інформації публікацій щодо вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення його попереднього стану.

Матеріалами справи встановлено, що дружині позивача ОСОБА_2 , 1944 року народження, яка з 1992 року мала інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням, в період з 15.06.2018 року (дата проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 з позивачем) неодноразово надавалась медична допомога як амбулаторно, так і стаціонарно, зокрема, 15.06.2018 року встановлено діагноз: ІХС: стенокардія напруги; 19.08.2018 року встановлено діагноз: ІХС: стенокардія напруги, пароксизмальна тахікардія, ГХ 3ст., позалікарняна лівобічна н/д пневмонія, госпіталізована в стаціонар, кардіологічне відділення - з 19.08.2018 по 03.09.2018; 08.09.2018 року діагноз: ІХС: постінфарктний кардіосклероз (08.2018), ГХ 3 ст., госпіталізована в стаціонар, кардіологічне відділення - з 08.09.2018 по 18.09.2018 (а.с.48-59). ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина позивача у віці 74 років померла (а.с.60).

Позивач за даними довідки КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» від 02.02.2021 року на «Д» обліку у лікаря-кардіолога не перебуває; 25.02.2020 року був на амбулаторному прийомі з діагнозом: ІХС: стенокардія напруги, ФК2, постінфарктний (невідомої давності) та атеросклеротичний кардіосклероз АВ блокада 1ст., міжпересердна блокада 1ст., блокада ПВЛНПГ, ГХ 3ст., ризик високий СН1, проконсультований лікарем-кардіологом; 08.12.2020 року - амбулаторний прийом у лікаря-кардіолога поліклініки з діагнозом: ІХС: атеросклеротичний к/д ФП з тахісістолією шлуночків, тривало-персистуючаформа, ГХ ІІст., високий КВР СН2Б; позивачу рекомендовано медикаментозне лікування та «Д» нагляд у сімейного лікаря (а.с.61).

Суд вважає об`єктивно доведеним факт, очевидність перебування позивача у стресовому стані внаслідок незаконного вчинення щодо нього органом досудового розслідування слідчих дій та проведення судового розгляду кримінального провадження та погіршення у зв`язку з такими діями фізичного стану його дружини, що врешті призвело до її смерті, що вплинуло на стан здоров`я позивача, потягло його погіршення та потребу в лікуванні.

До складу моральної шкоди, присудження компенсації якої заявлено, позивачем включено також поставлення під сумнів його честі, гідності та репутації внаслідок викладення в мережі Інтернет інформації щодо вчинення ним кримінального правопорушення. За змістом інформації, розміщеної на сайтах, роздруківки якої додані до позову та досліджені судом, не конкретизовано дані, окрім як посилання на «72-літній пенсіонер», які б надавали можливість ідентифікувати позивача як особу, про яку йде мова в таких публікаціях, фотознімки, викладені в статтях, мають скриті обличчя (а.с.40-47).

Надаючи оцінку наданим доказам, суд зазначає, що публікаціями в засобах масової інформації об`єктивно принижено честь, гідність та репутацію позивача, адже він, хоча і не є публічною людиною, проте безпосередньо спілкується з мешканцями міста, сусідами, родичами. Через публікації в пресі та розголос у суспільстві позивачу доводилося виправдовуватись, пояснювати ситуацію, доказувати невинуватість.

Обґрунтовуючи моральну шкоду за час перебування під судом в період розгляду кримінального провадження, позивач посилався на те, що лише в суді прийняв участь в 22 судових засіданнях (довідка суду від 23.12.2020 року а.с.63), в яких доводив свою невинуватість, що викликало душевне хвилювання, яке призводило до стресового стану, постійне перебування в якому вимагало від позивача додаткових і тривалих зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»).

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, зумовлених, в тому числі й смертю його дружини, погіршення стану здоров`я позивача та його похилий вік, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо компенсації моральної шкоди грошовою сумою у розмірі 200 000 грн.

Стосовно позовних вимог позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги (захисту) під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, обвинувачення за яким не підтвердилося та у справі постановлено виправдувальний вирок, суд зазначає наступне.

За змістом п.1 ст.2 та п.4 ст.3 Закону №266/94-ВР вбачається, що громадянинові у разі постановлення виправдувального вироку відшкодовуються суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Статтею 12 вказаного Закону передбачається, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної, зокрема, в п.4 ст.3 цього Закону (тобто витрати на юридичну допомогу), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу); якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року №6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», пунктом 6 якого встановлено, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав; повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до Положення; у повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 зазначеного Положення для визначення розміру шкоди, переліченої, зокрема, в пункті 4 статті 3 Закону №266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Суд, з огляду фактичних обставин справи, з урахуванням телеологічного (цільового) й системного застосування вказаних правових норм зазначає, що дійсно чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги в порядку компенсації шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача не було виконано вимоги закону про направлення йому роз`яснення (повідомлення) права на відшкодування. Втім, такі обставини не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивача.

В статті 42 КПК України міститься широке коло прав підозрюваного/обвинуваченого, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Згідно зі ст.130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок постановлення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі, майнової, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки чинних норм, зокрема, ст.1176 ЦК України, п.4 ст.3 Закону №266/94-ВР.

Відсутність роз`яснення (повідомлення) про порядок поновлення порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 755/13879/16-ц, від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 31.10.2018 року у справі № 383/596/15, від 20.03.2019 року у справі № 161/15362/16-ц, від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17, від 29.05.2019 у справі № 522/1021/16-ц.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 року (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Матеріалами справи встановлено, що 13.09.2018 року позивачем укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Остріковою Ж.О., в якому передбачено, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правовову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплати замовлення в порядку та строки, обумовлені сторонами, зокрема, адвокат представляє інтереси клієнта в судах, органах прокуратури, МВС та СБУ під час досудового та судового слідства кримінального провадження, вчиняє інші дії щодо захисту прав та інтересів замовника (пп.2.1 п.2 Договору); за надання правової допомоги підзахисний зобов`язується виплатити адвокату гонорар відповідно до додаткової угоди (п.п.3.2 п.3 Договору) (а.с.66).

Додатком 1 до вказаного Договору та актом наданих послуг, складеним адвокатом Остріковою Ж.О. 26.11.2020 року, наведено розрахунок вартості одного документа та однієї години надання послуг адвоката, а саме, повідомлення про підозру, ознайомлення з матеріалами справи №0000955, представництво та захист інтересів в суді (відвідування судових засідань): 2018 рік - 4 засідання, 2019 рік 13 засідань, 2020 рік - 5 засідань, представництво та захист інтересів в суді апеляційної інстанції, загальна вартість яких становить 16 023,82 грн, які позивачем було сплачено адвокату Остріковій Ж.О. відповідно до квитанції від 26.11.2020 року №30 (а.с.69, 70.).

07.11.2018 року позивачем укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Цимбалюком С.С., за яким надання адвокатом правової допомоги включає в себе консультації з питань карного та кримінально-процесуального права, діючого законодавста України, зобов`язання представляти інтереси клієнта під час судового слідства у Красноармійському міськрайонному суді у кримінальному провадженні №0000955 від 12.06.2018 року (пп.1.1 п.1 Договору); клієнт зобов`язаний/згодний оплатити адвокату гонорар у розмірі та на умовах укладеного договору (пп1.3 п.1 Договору) (а.с.64).

Актом наданих послуг, складеним 26.11.2020 року адвокатом Цимбалюком С.С., наведено розрахунок вартості однієї години надання послуг адвоката, а саме, ознайомлення з матеріалами справи №0000955, представництво та захист інтересів в суді (відвідування судових засідань): 2018 рік - 3 засідання, 2019 рік 13 засідань, 2020 рік - 5 засідань, представництво та захист інтересів в суді апеляційної інстанції, загальна вартість яких становить 13 800 грн, які позивачем було сплачено адвокату Цимбалюку С.С. відповідно до квитанції від 26.11.2020 року №43 (а.с.67, 68).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI).

Отже, розмір гонорару визначається лише за домовленістю адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, в рішеннях ЄСПЛ:

- від 23.01.2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим;

- від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, з огляду на викладене, приймаючи до уваги складність кримінального провадження (зокрема, ступінь тяжкості пред`явленого позивачу обвинувачення), тривалість надання правової допомоги, обсяг наданих адвокатами послуг, витрачений адвокатами час на виконання відповідних робіт (захисту) під час досудового розслідування і в ході судового слідства (в суді першої та апеляційної інстанцій), а також, враховуючи значення справи для позивача, зокрема, вплив на його репутацію, доходить висновку, що понесені позивачем витрати на юридичну допомогу, надану адвокатами Остріковою Ж.О. та Цимбалюком С.С., підлягають відшкодуванню, виходячи з обумовленої останніми оплати в загальному розмірі 29 823,82 грн.

Розглянувши спірні відносини сторін по суті, ухвалюючи рішення про присудження відшкодування позивачеві завданої шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених, зокрема, п.п.4, 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно з ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.п.1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 року №215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яке відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Такий спосіб виконання рішення підлягає зазначенню в резолютивній частині рішення.

Згідно з п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення має бути зазначено про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду не справляється відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, надану за договором про надання правової допомоги від 09.12.2020 року адвокатом Остріковою Ж.О., в розмірі 4000 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 року у справі № 72/1010/16-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надані:

- договір про надання правничої допомоги, укладений 09.12.2020 року з адвокатом Остріковою Ж.О. (а.с.71-72);

- попередній розрахунок суми судових витрат, з якого вбачається, що до суми в розмірі 4000 грн включається оплата послуг з: усна консультація з вивченням документів встановлена в розмірі 200 грн (20 хв), правовий аналіз правочину (підбір та аналіз нормативної бази, вироблення та узгодження правової позиції) - 300 грн (1 година), складення позовної заяви (разом зі складенням, витребуванням та виготовленням додатків до неї з урахуванням необхідної кількості примірників) 2000 грн (6 годин), підготовка до розгляду справи в суді першої інстанції 500 грн (1 година), представлення інтересів позивача в суді першої інстанції 1000 грн (2 судових засідання) (а.с.73);

- квитанція №2 від 12.02.2021 року, за якою позивач на підставі договору від 09.12.2020 року сплатив 4000 грн (а.с.74);

- акт приймання-сдачі виконаних робіт від 12.02.2021 року з описом наданих та виконаних послуг (а.с.76).

Суд, надаючи оцінку вказаним доказам, зазначає таке.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у справі не подано.

Враховуючи, що справа в силу ч.3 ст.211 ЦПК України розглядається за відсутності сторін, включення витрат за підготовку до розгляду справи в суді першої інстанції та представлення інтересів позивача в суді першої інстанції до складу витрат з правничої допомоги в розмірі 1500 грн є безпідставним. Розмір витрат в іншій частині в загальній сумі 2500 грн є завищеним та таким, що не відповідає принципу співмірності виконаній адвокатом роботи.

На переконання суду, розмір витрат на професійну правову допомогу, що підлягає присудженню до стягнення на користь позивача, складає 2 000 грн і такий розмір буде відповідати принципу співмірності виконаній роботі адвоката з позиції об`ємності та часу, об`єктивно потрібного для надання позивачеві послуг юридичного супроводження справи.

Судові витрати, безпосередньо пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають віднесенню на рахунок відповідачів Донецької обласної прокуратури Донецької області та Головного управління Національної поліції в Донецькій області в солідарному порядку, що узгоджується зі ст.141 ЦПК України.

На підставі: ст. ст. 56, 59 Конституції України; ст. ст. 2, 15, 16, 23, 170, 1167, 1174, 1176 ЦК України; ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, п. п. 4, 5 ст. 3, ст. ст. 4, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України; ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року;п. п. 13, 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказами Мінюсту України № 6/5 від 04.03.1996 року, Генеральної прокуратури України № 3 від 04.03.1996 року, Мінфіну України № 41 від 04.03.1996 року; п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13.04.2011 року; п. п. 9, 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.2005 року; керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діяннями органів досудового розслідування, суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги та судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень, заподіяну внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, заподіяну внаслідок незаконного повідомлення про підозру і пред`явлення обвинувачення, та за час перебування під слідством та судом у кримінальному провадженні № 0000955, внесеному 12.06.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 310 КК України;

- витрати (гонорар адвокатів) в сумі 29823 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять три) гривні 82 копійки, пов`язані з отриманням юридичної допомоги (захисту) під час здійснення (проведення слідчих дій, судового розгляду) кримінального провадження.

Стягнути в солідарному порядку з Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати по цивільній справі:

- витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень;

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення; суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення.

Вступну та резолютивну частини рішення надруковано в нарадчій кімнаті.

Дата складання повного тексту рішення суду 13.12.2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Прокуратура Донецької області, , юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6;

- відповідач: Головне управління Національної поліції в Донецькій області, , юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86;

- відповідач: Державна казначейська служба України, , юридична адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя: