ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6362/21 Справа № 212/5562/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5562/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідача Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 46965 від 26.01.2015 року було реалізовано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач став переможцем цих торгів та придбав квартиру за ціною 207 972, 27 грн. На рахунок Жовтневого ВДВС ним було перераховано 197 573, 66 грн. В якості гарантійного внеску за участь у електронних торгах сплачено грошові кошти у розмірі 10 398, 61 грн. на рахунок ДП «Інформаційний центр». Власником квартири за вищевказаною адресою, згідно свідоцтва від 06.02.2015 року № 118 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33258591 від 06.02.2015 року, було визнано ОСОБА_1 . Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2016 року визнано проведені електронні торги 26.01.2015 року із реалізації арештованого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в системі "СЕТАМ" - недійсними; визнано недійсним Протокол № 46265 від 26.01.2015 року про проведення електронних торгів та акт про проведення прилюдних торгів від 05.02.2015 року. Зазначає, що у зв`язку з тим, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, протокол їх проведення, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки- нерухомого майна, визнані в судовому порядку недійсними, правова підстава для набуття грошових коштів відпала, а отже вони мають бути повернуті.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: стягнути на його користь з Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) грошові кошти у розмірі 197573, 66 грн., а також 25 016, 06 грн. 3% річних та 68 360, 48 грн. інфляційних витрат (з розрахунку за період прострочення зобов`язання з 12.02.2016 року по 15.03.2021 року), всього 290 950, 20 грн., з Державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України грошові кошти сплаченого гарантійного внеску у розмірі 10398, 61 грн., 3% річних за період з 12.02.2016 року по 15.03.2021 року 1 588, 85 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3 597, 91 грн., а всього 15 585, 37 грн., в) судові витрати просив покласти на відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 197573 грн. 66 коп., 3% річних - 25016 грн. 06 коп., суму інфляційних втрат - 68360 грн. 48 коп., на загальну суму 290 950 гривень 20 копійки.

Стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплаченого гарантійного внеску у розмірі 10 398 гривень 61 копійка, 3% річних 1327,32 грн., інфляційних втрат 3597, 91 грн. на загальну суму 15323 гривні 84 копійки.

Стягнуто з Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 909 гривні 50 копійок.

Стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 153 гривні 24 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) просить скасувати рішення суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що релізація майна на прилюдних торгах здійснювалася Державним підприємством «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України та на момент розгляду справи дана організація перебуває у стані припинення, однак суд в ході розгляду справи не встановив правонаступника цього підприємства, що призвело до невірного встановлення обставин по справі. При цьому, відповідач зазначає, що в даному випадку, не було встановлено порушень процедури проведення прилюдних торгів.

Відповідач вважає, що на дані правовідносини не поширюються положення ст. 625 ЦК України, оскільки факт неправомірності дій та спричинення шкоди державним виконавцем або іншими посадовими особами державної виконавчої служби не встановлений.

Зазначає, що судом не було прийнято до уваги, що рішення суду про скасування результатів електронних прилюдних торгів відбулося вже після звершення виконавчого првоадження, й кошти відсутні на рахунку відділу, адже були перераховані стягувачу. При цьому, вказує й на те, що рішення, на підставі якого були проведені прилюдні торги, не виконано, а тому боржник повинен сплатити борг й до участі у даній справі мали бути залечені сторони виконавчого провадженя, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Після сплати ОСОБА_1 суми коштів за придбане майно, на депозитний рахунок відділу надійшло 197 573,66 грн., які у відповідності до вимог закону України «Про викоанвче провадження», було розподілено наступним чином: 177 466,36 грн. Перераховано на користь стягувача ОСОБА_3 , 20 107,30 грн. - перераховано як викоанвчий збір, 349,94 грн. перераховано як витрати на проведення викоанвчих дій. Визначаючи суму стягнення, суд першої інстацнії не врахував, що кошти стягнутого виконавчого збору не відшкодовуються, а безпосередньо повертаються на користь платника, й відповідне звернення до виконавчої служби не надходило, а тому вказана сума взагалі не може бути предметом даного спору.

Також, відповідач зазначає, що ухвала суду від 29.03.2021 року про прийняття до розгляду уточненого позову надійшла на адресу Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) лише 20.04.2021 року, що спричинило невірний розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довгаль С.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а представник відповідача Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Корсак О.Ю. просив відкласти розгляд справи у зв`язку з його перебуванням на самоізоляції, однак доказів його перебування на самоізоляції (довідка медичного закладу, належним чином оформлений наказ роботодавця щодо віддаленої роботи або оформлення відпустки, тощо) та поважних причин неможливості прибути у судове засідання іншого представника юридичної особи суду не надав, а тому колегія суддів визнала неявку представника позивача відповідача Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) такою, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2016 року у цивільній справі № 212/12256/14-ц; 2/212/93/16 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Рукавіцин Ігор Анатолійович, Реєстраційна служба Криворізького міського управління юстиції про визнання електронних торгів недійсними, визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, визнано проведенні електронні торги 26.01.2015 року з реалізації арештованого майна, а саме: трикімнатної квартири, розташованої на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в системі «СЕТАМ» - недійсними; визнано недійсними: Протокол №46265 від 26.01.2015 року, про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, а саме: трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 та Акт про проведення електронних торгів від 05 лютого 2015 року, складений головним державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції згідно якого ОСОБА_1 визнано покупцем трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.14-20).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 року залишено без змін рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині визнання проведених електронних торгів 26.01.2015 року з реалізації арештованого майна в системі «СЕТАМ» - недійсними та визнання недійсним Протоколу № 46265 від 26.01.2015 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна та Акту про проведення прилюдних торгів від 05.02.2015 року ( а.с. 93-25).

Так, зі змісту рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вбачається, що 05 лютого 2015 року головним державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції Свистуном П.О. складено Акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, розташованої на 4 поверсі 9 ти поверхового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м.. Арештоване майно було реалізоване 26.01.2015 року засобами Системи електронних торгів через Веб-сайт. Вищевказану квартиру придбав ОСОБА_1 , за 207972 грн. 27 коп. (а.с. 16).

Відповідно до Протоколу № 46265 проведення електронних торгів вбачається, що торги нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 відбулися 26.01.2015 року. Переможцем електронних торгів став ОСОБА_1 . Ціна продажу квартири 207 972 грн. 27 коп. Сума сплаченого гарантійного внеску - 10 398, 61 грн., суму яку необхідно перерахувати на рахунок Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ - 197 573 грн. 66 коп., що дорівнює різниці між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди організатора прилюдних торгів за цим лотом в сумі10398, 61 грн. Організатором торгів є Державне підприємство «Інформаційний центр» МЮУ (а.с.10).

Переможець торгів ОСОБА_1 розрахувався за придбане майно. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Згідно протоколу № 46265 торги з продажу згаданого предмету іпотеки спірної квартири були проведені організатором торгів Державним підприємством «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України, який отримав винагороду 10398,61 грн., а на рахунок продавця Жовтневий ВДВС Криворізького МУЮ переможець має сплатити до 06.02.2015 року за придбання вказаного лоту 197573,66 грн. (а.с. 10).

За результатами прилюдних торгів, що відбулися 26.01.2015 року, грошові кошти від ОСОБА_1 були отримані Жовтневим відділом ДВС Криворізького МУЮ, який у наступному провів їх розподіл та перерахував стягувачу ОСОБА_3 , згідно виконавчого листа 2/212/2810 від 18.12.2013 року у виконавчому провадженні, а також вказані кошти були спрямовані на сплату виконавчого збору; витрат на проведення виконавчих дій та витрат на експертний висновок у виконавчому проваджені, що підтверджується випискою та платіжним дорученням № 251 від 11.03.2015 року ( а.с. 44-45).

ОСОБА_1 з 06.02.2015 року на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем, реєстровий номер 18 був зареєстрований власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33258591 від 06.02.2015 року квартира АДРЕСА_3 була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів Серія НАМ № 034574 від 06.02.2015 року ( а.с. 13).

Встановивши, що у даному випадку продаж спірної квартири відбувався відповідно до умов, передбачених ст.ст. 1000, 1002 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цьому випадку Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України, під час укладення на публічних торгах (аукціоні) договору купівлі-продажу, виступало представником Відділу державної виконавчої служби, на теперішній час Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), який за змістом Протоколу був продавцем. За таких обставин, заявлену у позові суму, яку ОСОБА_1 сплатив продавцю та організатору публічних торгів, слід стягнути на його користь в порядку ч. 2 ст. 216 ЦК України, а той факт, що на рахунку виконавчої служби вже відсутні вказана сума, не спростовує його обов`язку повернути безпідставно отримані кошти, оскільки недійсний правочин не породжує позитивних юридичних наслідків. При цьому, відділ державної виконавчої служби не позбавлений права у судовому порядку захистити свої права відповідно до правового механізму, передбаченому ст. 1212 ЦК України. Крім того, суд дійшов висновку, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому позивач має право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, за період стягнення з 14.12.2016 року (наступний день після набрання законної сили рішенням апеляційної інстанції) по 15.03.2021 року (в межах заявлених позовних вимог).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу .

Згідно зі вимогами частини першої та другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції та зі змінами чинними на момент виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами четвертою та п`ятою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За правилами статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах у справі №910/856/17 від 05 червня 2018 року та у справі № 725/3212/16-ц (провадження № 14-3цс18) від 21 березня 2018 року, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Враховуючи, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою-шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, у разі недійсності правочину у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Оскільки, судом визнано недійсними результати електронних торгів, має бути вирішено питання про застосування реституції, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину. При цьому, реституція можлива лише між сторонами правочину, а відтак необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та які у подальшому визнано недійсним.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між держаною виконавчою службою та спеціалізованою організацією.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, у даному випадку, Державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України лише надавало послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а Жовтневий відділ ДВС Криворізького МУЮ, на теперішній час - Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), самостійно виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець.

Відтак, вимога позивача про стягнення суми безпідставно отриманих коштів, сплачених у якості розрахунку за придбане у торгах майно, підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої - третьої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України в цілому визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми наведеної статті мають велике значення для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов. По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (статті 11 ЦК України).

До відсутності правової підстави вказана стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним, скасованим, та інше, або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо.

Такі роз`яснення неодноразово були викладені у правових висновках Верхового Суду України.

Друга частина статті 1212 ЦК України передбачає, що підставою виникнення зобов`язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (коли набувач майна свідомо подає підроблені документи для отримання пільги або здійснює якісь інші неправомірні діяння з метою отримання безпідставного збагачення).

Отже, в цілому, можна зробити висновок, що положення згаданої статті можуть застосовуватися до відносин, передбачених у частині третій, субсидіарно, якщо на підставі положень спеціальних норм потерпіла особа не в змозі захистити якесь із своїх порушених прав.

Далі, аналізуючи зміст вказаної статті, а також, правовідносини, які утворились між сторонами, суд також виходить із того, що стаття 1212 ЦК України, містить загальні положення про зобов`язання, що виникають у зв`язку з набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

При регулюванні означених відносин, згідно до положень глави 83 ЦК України, суд бере до уваги, що суб`єктами зобов`язань, що виникають з безпідставного збагачення (тобто набувачем і потерпілим), можуть виступати, в тому числі, як фізичні, так і юридичні особи. Особа, що безпідставно отримала (зберегла) майно, повинна повернути його потерпілому. У разі невиконання цього обов`язку майно підлягає стягненню з означеної особи в судовому порядку.

Обов`язок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності. Тому наявність вини в поведінці особи, що безпідставно збагатіла, не вимагається. Означена цивільно-правова санкція застосовується і в тих випадках, коли безпідставне набуття майна є результатом події, поведінки самого потерпілого або третіх осіб (дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, проведення електронних торгів, тощо).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що правова природа набуття Жовтневим відділом ДВС Криворізького МУЮ, на теперішній час - Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), коштів у сумі 197 573,66 гривень, випливає з дій, пов`язаних із результатами електронних торгів, які визнано недійсними судовим рішенням. Між тим, згадані вище кошти було сплачено позивачем саме на рахунок Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ, на теперішній час - Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Оскільки, у даному конкретному випадку, підстава, на якій Жовтневим відділом ДВС Криворізького МУЮ, на теперішній час - Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), отримано грошові кошти від позивача (за нерухоме майно реалізоване через систему електронних торгів), відпала, суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин статтю 216 ЦК України, а також статтю 1212 ЦК України, що не суперечить вимогам статті 1213 ЦК України щодо повернення безпідставно набутого майна потерпілому в натурі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь з Покровський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) сплачених в якості розрахунку за придбане у торгах майно в розмірі 197 573,66 грн. підлягає задоволенню.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що, після сплати ОСОБА_1 суми коштів за придбане майно, на депозитний рахунок відділу надійшло 197 573,66 грн., які у відповідності до вимог закону України «Про викоанвче провадження», було розподілено наступним чином: 177 466,36 грн. перераховано на користь стягувача ОСОБА_3 , 20 107,30 грн. - перераховано як викоанвчий збір, 349,94 грн. перераховано як витрати на проведення виконавчих дій, а визначаючи суму стягнення, суд першої інстацнії не врахував, що кошти стягнутого виконавчого збору не відшкодовуються, а безпосередньо повертаються на користь платника, й відповідне звернення до виконавчої служби не надходило, а тому вказана сума взагалі не може бути предметом даного спору, колегією суддів не приймаються, як такі, що спростовуються вище викладеним.

При цьому, необхідно зазначити, що ОСОБА_7 не є стороною виконавчого провадження, а тому у нього не виниколо првовідносин із сторонами виконавчого провадженя, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо необхідності залучення останніх до участі у даній цивільній справі є помилковими.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України збитків у вигляді гарантійного внеску за участь у торгах в розмірі 10 398,61 гривень, виходячи з наступного.

Визначення гарантійного внеску міститься в пункті 1 Порядку № 2831/5, а саме, грошова сума, що зарахована на рахунок організатора електронних торгів, яку за одним лотом сплачує учасник електронних торгів, крім випадків, передбачених цим Порядком, у розмірі 5%, виходячи зі стартової ціни лота, та є завдатком по сплаті винагороди організатору електронних торгів за надані ним послуги з реалізації майна.

Пунктом 2 розділу Х Порядку № 2831/5 передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням щодо визнання електронних торгів недійсними гарантійний внесок підлягає поверненню переможцю електронних торгів протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідного рішення на адресу Організатора.

Таким чином, сплачений позивачем гарантійний внесок у розмірі 10 398,61 гривень на рахунок Державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства Юстиції України підлягає поверненню у відповідності до положення пункту 2 Розділу Х Порядку № 2831/5, так як ці кошти надійшли від позивача і залишилися у розпорядженні вказаної юридичної особи, і внаслідок визнання електронних торгів недійсними підлягають поверненню.

Вирішуючи позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до правовідносин сторін застосовуються положення статті 625 ЦК України, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Такий правовий висновок щодо застосування положень статей 625 та 1214 ЦК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).

Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.

Отже, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, дійшов вірного висновку, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому позивач має право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, за період стягнення з 14.12.2016 року (наступний день після набрання законної сили рішенням апеляційної інстанції) по 15.03.2021 року (в межах заявлених позовних вимог). Й доводи апеляційної скарги не спростовують розрахунків суду.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: