Справа № 357/2263/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що АТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 28.08.2012 р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 200 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 31.05.2020 р. становить 172443 грн. 09 коп., що позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.

05.04.2021 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.

20.04.2021 року відповідач направив суду клопотання про витребування доказів з архіву суду та клопотання про розгляд справи в загальному провадженні.

26.04.2021 року відповідач направив суду відзив на позов.

02.06.2021 року представник позивача АТ «Приватбнк» направив відповідь на відзив.

14.06.2021 року відповідач направив суду заяву, в якій просив позов задовольнити частково, та подальший розгляд справи проводити без його участі, також направив суду письмові заперечення на відповідь відзив.

02.07.2021 року представник АТ «Приватбанк» направив суду пояснення на заперечення відповідача.

16.07.2021 року представник відповідача адвокат Погорілий В.О. направив суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, в зв`язку з необхідністю провести економічну експертизу.

30.07.2021 року представник відповідача адвокат Погорілий В.О. направив суду відповідь на пояснення на заперечення АТ «Приватбанк».

10.08.2021 року представник АТ «Приватбанк» направив суду письмові заперечення.

25.08.2021 року представник відповідача адвокат Погорілий В.О. направив суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновку судової економічної експертизи від 10.08.2021 року №181.

Позивач не направив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні 06.05.2021 року позов визнав частково. На розгляд справи 16.06.2021, 19.07.2021 року відповідач та представник відповідача не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлені належним чином, предстаник відповідача адвокат Погорілий В.О., в судовому засіданні 16.09.2021 року позов визнав частково, надав суду висновок експертизи в підтвердження позиції відповідача у даній справі.

/14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне і скорочене найменування позивача Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк»/.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 28.08.2012 року АТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських-послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.2.3, п.2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

Таким чином, позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

Позивач вказує, що в порушення умов кредитного Договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного та вчасного повернення коштів і станом на 31.05.2020 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 172 443,09 грн.

Так, згідно п. 2.1.2.1. Договору для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначається в пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, яка вказана у заяві.

Згідно п. 2.1.2.11 та п. 2.1.2.12 Договору карта діє до останнього дня місяця, яка вказана на лицьовій стороні карти, включно. Забороняється використання картки із закінченням терміну дії. Банк не несе відповідальності за несвоєчасне отримання держателем картки, випущеної на новий термін дії.

Згідно п. 2.1.2.12 Договору після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), на основі звернення клієнта в банк згідно діючих тарифів.

Відповідно до п. 2.1.2.3 Договору, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає право банку в будь-який момент змінити /зменшити або збільшити, анулювати/ кредитний ліміт.

Згідно п. 2.1..2.4 Договору підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п. 2.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.5.6 Договору у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п.1.1.51 Договору) короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Згідно п. 2.1.12.6 Договору за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п.2.1.12.13 (пункт не застосовується до Елітних карток Platinum, MC World Signia і VISA Infinite).

Згідно п. 2.1.12.7.2 Договору у разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом минулого місяця до 30 числа поточного місяця, Клієнт сплачує банку пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період, в розмірі, діючої базової місячної відсоткової ставки від заборгованості на момент списання.

Відповідно до п. 2.1.12.11 Умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

Відповідач не заперечив підписання Анкети-заяви, але вказує, що не підписував і не погоджував інших умов, ніж ті, що вказані в Анкеті -заяві.

Також, судом встановлено, що АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» в 2017 році надав відповідачу ОСОБА_1 кредитну карту: НОМЕР_1 - дата відкриття 17.10.2017 року, термін дії 10/20. (а.с.31).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (а.с.30), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 17.10.2017 року, 03.10.2017 року - встановлено кредитний ліміт 0,00 грн., та в подальшому кредитний ліміт збільшувався і зменшувався; 12.02.2018 року - було збільшено кредитний ліміт до 200 000,00 грн. (а.с.30).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, банк нарахував відповідачу заборгованість, виходячи з умов викладених в "Умовах та правилах надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою". Позивач зазначає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного та вчасного повернення коштів і станом на 31.05.2020 р. виникла прострочена заборгованість на загальну суму 172 443,09 грн., яка складається з 144389,18 грн. - заборгованість за тілом кредита; 28053,91 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом відповідно до умов Договору.

Відповідач заперечуючи позов, вказав, що позовні вимоги визнає частково, зазначивши, що матеріали справи не містять підтверджнь, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднанння до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати такого розміру процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також оскільки у заповненій та підписаній відповідачаем анкеті-заяві б/н від 28.08.2012 року відсутні умови про сплату відсотків, на нього не може бути покладенй обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем заборгованості. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосердньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору./Постанова ВС від 23.10.2019/. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви №б/н від 28.08.2012 року, підписаної сторонами не містить і строку повернення кредиту. Також відповідач вказав на безпідставність вимоги про стягнення 144 389,18 грн. заборгованості за кредитом. Оскільки використані кошти відповідач частково повернув АТ «Приватбанк» у розмірі 148 000 грн.: 125 000 грн. було повернуто 28.12.2019 року; 23 000 грн. 05.03.2020 року, що підтверджується випискою по рахунку наданою позивачем і, відповідними чеками. Але сплачені (повернуті) відповідачем кошти Банк зараховував не на погашення тіла кредиту, а в рахунок погашення відсотків, штрафних санкцій. Фактична сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Приватбанк» становить 52 000 грн., та позивач не вправі вимагати повернення інших сум. Відповідач вказує, що сплачені ним кошти в сумі 148000,00 грн., з урахуванням положень, викладених ВП ВС в постанові від 01.08.2019, №704/1463/15-ц Банк неправомірно зарахував в погашення відсотків за кредитом, тоді як мали бути зараховані в погашення тіла кредиту.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, погодив і підписав.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28.08.2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.08.2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/Ю як невід`ємні частини кредитного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів в такому розмірі за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку, також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.08.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.03.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не визнаються відповідачем і не містять його підпису, - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.08.2012 року шляхом підписання Анкети-заяви.

Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, які встановлені у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісій за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначнна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Наведене вище, підтверджено правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, у постанові від 23.12.2020 року, справа №191/2648/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, відповідачем було надано висновок економічної експертизи від 02.07.2021 року якою зазначено, що загальна сума, яка була сплачена відповідачем в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за договором № б/н від 28.08.2012 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 становить 148 000, 00 грн.

Вирішуючи вимоги, щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, котрий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд ввиходить з того, що відповідачеві був встановлений кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн., а нарахована позивачем заборгованість у розмірі 172 443,09 грн. складається не лише із заборгованості за фактично витраченими позичальником грошовими коштами, а й із заборгованості за нарахованими відсотками, що вбачається з наданої позивачем виписки з рахунку відповідача.

Крім того, відповідно до наданої позивачем виписки з рахунку відповідача, останнім було витрачено кредитні кошти Банку на загальну суму 172 443,09 грн., а внесено на погашення витрачених грошових коштів 148 000,00 грн. Однак, внесені відповідачем на погашення заборгованості грошові кошти були зараховані позивачем в рахунок погашення нарахованих процентів та інших платежів.

Як було зазначено вище, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим у позивача були відсутні підстави для віднесення сплачених відповідачем грошових коштів у розмірі 148 000,00 грн. на погашення нарахованих процентів.

З огляду на зазначене, вказані повернуті банку грошові кошти у розмірі 148 000,00 грн. мають бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 52 000,00 грн. (різниця між використаними відповідачем грошовими коштами у розмірі 200 000,00 грн. та сплаченими на погашення заборгованості грошовими коштами у розмірі 148 000,00 грн.). Суд відмовляє в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 30,15 % (52000,00 грн. х 100 : 172 443,09 грн.), судовий збір, що підлягає до стягнення з відповідача становить 780,00 грн. (2586,65 х 30,15 % : 100).

Відповідач, також, поніс витрати за проведення експертизи на суму 5040 грн., що підтверджено рахунком №81 від 02.08.2021 року.

Відповідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5040 грн.-780 грн.=4260 грн.) розмір судових витрат, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 264, 265, 284, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» 52 000грн. (п`ятдесят дві тисячі гривень).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати по справі в сумі 4260 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 21.09.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола