Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/843/21
Номер провадження: 2/511/365/21
22 вересня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Іванова О. В.,
секретаря судового засідання Кириливої І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , третіх осіб: Реєстраційний відділ виконавчого апарату Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, Орган опіки та піклування Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,
У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до вищезазначених відповідачів, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційного відділу виконавчого апарату Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, Органу опіки та піклування Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, в якому просила визнати ОСОБА_2 та її доньку: ОСОБА_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку по АДРЕСА_1 , належний позивачу на праві власності.
Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані відповідачі. Деякий час ОСОБА_2 та її донька проживали разом із ОСОБА_1 , але п`ять років тому назад (у 2015 році) ОСОБА_2 у зв`язку з сімейними обставинами перейшла проживати до іншого помешкання разом зі своєю донькою. ОСОБА_2 за місцем реєстрації взагалі не навідується, відсутні речі домашнього вжитку, вона не сплачує комунальні послуги, не вносить кошти на утримання будинку .
ОСОБА_1 не може оформити субсидію та сплачує по надмірні комунальні платежі ще за двох осіб, тобто за ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 для позивачки ОСОБА_1 сторонні особи, вони не являються членами її родини, вони не мають права власності у зазначеній квартирі.
Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 та зняти останніх з реєстрації за вказаною вище адресою.
Ухвалою суду від 14.05.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.39).
У відповідності до ухвали суду від 08.06.2021р. було здійснено процесуальну заміну первісної третьої особи Відділу надання адміністративних послуг апарату Лиманської селищної ради та її виконавчого комітету Роздільнянського району Одеської області на належну Реєстраційний відділ виконавчого апарату Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області; у зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 29 червня 2021 року ( а.с. 53).
Ухвалою суду від 21.07.2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.69).
Позивач та її представник ОСОБА_4 до судового засіданні не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи; надавши до суду заяву, згідно якої просять суд справу розглядати за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. (а.с.74).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином. Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини: повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Представники третіх осіб: органу опіки та піклування Лиманської селищної ради та Реєстраційний відділ виконавчого апарату Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Через канцелярію суду подали заяву, в яких просили суд справу слухати за відсутності їх представників та при ухваленні рішення просили враховувати інтереси дітей. Наданий до суду висновок підтримують.(а.с.57).
Згідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29 розділу першого та главою 32 розділу другого книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії договору дарування від 09.10.2007р., ОСОБА_5 є власником квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договором дарування та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с. 14,15, 82).
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження майна щодо об`єкта нерухомого майна, копії домової книги, копії технічного паспорта, копії довідки з місця проживання ОСОБА_6 , копії довіреності, житловий будинок, розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6
Отже, єдиним власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на даний час є позивач ОСОБА_6 .
Згідно довідки Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеській області за №1255 від 12.05.2021 року ОСОБА_3 2007р.н., дійсно зареєстрована у житловому будинку по АДРЕСА_1 . (а.с.37).
Згідно довідки Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеській області за №1256 від 12.05.2021 року ОСОБА_2 дійсно зареєстрована у житловому будинку по АДРЕСА_1 . (а.с.38).
Зі змісту висновку служби у справах дітей Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області вбачається, що з 2015 року ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 58).
Згідно з Актом обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що останні дійсно зареєстровані за вищевказаною адресою, але фактично не проживають більше як 5 років і по теперішній час. В квартирі їх речі відсутні, встановлено, що останні проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.59).
Письмовими доказами, а саме: Актами, довідками та письмовими поясненнями свідків суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_2 втратила право користування вказаною квартирою, а своєю реєстрацією у будинку позивача остання обмежує її право власності.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
В частині визнання неповнолітньої особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Враховуючи неповнолітній вік відповідача ОСОБА_3 , 2007р.н., її місцем реєстрації є місце проживання/реєстрації адреси проживання/ її батьків.
Тобто, неповнолітня донька ОСОБА_3 , 2007р.н., правомірно набула право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , оскільки її мати була зареєстрована за вказаною адресою зі згодою власника житлового будинку.
Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.
Крім того, Верховний Суд також ураховує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).
Суд також приймає до уваги і висновок служби у справах дітей Лиманської селищної ради Роздільнянського районна Одеської області з якого вбачається, що останні не надали свою згоду на зняття неповнолітнії з реєстраційного обліку, зазначали, що з 2015 року ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але з бесіди ОСОБА_2 пообіцяла, що 25.06.2021 року змініть прописку реєстрації. З заяви ОСОБА_1 , згідна залишити зареєстровану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до повноліття.
Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право власності або право постійного користування іншим житлом.
Тому, в частині позовних вимог про визнання особи - неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловою площею, слід відмовити.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом.
Таким чином, рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації.
Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.
Судовий збір по справі складає 840,80 грн., які повністю сплачено позивачами при зверненні до суду. (а.с.8-9).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , третіх осіб: Реєстраційний відділ виконавчого апарату Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, Орган опіки та піклування Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 з 09.10.2007 року.
В задоволені іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуваннямп.15.5 Перехідних положень ЦПК.

Суддя О. В. Іванова