Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2021 Справа №607/13881/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Бублінської О.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Кметика Володимира Степановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідачки ОСОБА_2 , у якому просить зменшити розмір аліментів, які стягнені з нього) на підставі рішення Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2500 гривень до 1500 гривень, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 28 вересня 2002 року перебував із відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року. Від шлюбу народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі №607/13584/19 задоволено його апеляційну скаргу та зменшено розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 4000 гривень, щомісячно, до 2500 гривень, щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину починаючи з 05 червня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, на даний час він не має можливості сплачувати визначений судом розмір аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів. Зокрема, вказує, що він не працює, розмір його доходів відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року відсутній. У нього на утриманні перебуває матір пенсійного віку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому сплата аліментів, у визначеному судом розмірі ставить його у дуже скрутне матеріальне становище, що призвело до того, що він змушений просити у матері кошти які вона отримує як пенсійне забезпечення від держави. Також зазначає, що погіршився стан його здоров`я та здоров`я його матері. У період із 25 листопада 2020 року по 14 грудня 2020 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Тернопільської районної ради «Тернопільська центральна районна лікарня» ( травматологічне, смт. Бірки )з діагнозом деформуючий артроз правого колінного суглобу. Вказує, що на даний час у нього загострення захворювання хронічного гастродуоденіту, у зв`язку із чим його сімейний лікар рекомендує медикаментозне лікування. Крім цього, хворіла його матір, у зв`язку із чим, йому потрібні були додаткові кошти на лікування та реабілітацію для себе та матері. За вказаних обставин просить позов задовольнити та зменшити розмір аліментів, які стягуються із нього на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2500 гривень до 1500 гривень, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

25 серпня 2021 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому заперечує проти викладених у позові обставин та заявлених позовних вимог позивача ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що доводи позивача про зміну матеріального стану та перебуванням у нього утриманні непрацездатної матері - ОСОБА_6 не можна визнати обґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, як і того, що його матір потребує стороннього догляду. Відповідачка зазначає, що підтвердженням того, що мати позивача ОСОБА_6 без стороннього догляду сама себе утримує служать фотокартки про її неодноразовий відпочинок на узбережжі моря у Мексиці у березні, квітні та липні 2020 року, що свідчить про її матеріальне забезпечення, оскільки працює за кордоном багато років. Крім цього, із декларацій позивача убачається, що лише після винесення рішення суду про стягнення аліментів у нього відразу змінився сукупний дохід від підприємницької діяльності, що є підставою вважати про отримання ним неофіційних доходів. Також, відповідачка вказує, що безпідставними є також інші доводи щодо, зокрема щодо погіршення стану здоров`я позивача та відсутності грошових коштів для проведення подальшого лікування, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження понесення витрат на придбання ліків, проходження лікування та вартості планового лікування, а долучена до позовної заява Довідка від 02.08.2021року №180 та виписка-епікриз із медичної карти стаціонарного хворого від 14.12.2020 року не є доказом матеріальних витрат понесених позивачем на лікування. З часу винесення рішення суду про стягнення аліментів, вона продовжує працювати на попередньому місці роботи в ДПІ та усі витрати на утримання трьох дітей несе самостійно, оскільки з червня 2019 року відповідач ухиляється від сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року у справі №607/16604/20 із ОСОБА_1 стягнуто на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 84155,20 гривень за період із червня 2019 року по вересень 2020 року. Однак, ОСОБА_1 продовжує не виконувати рішення суду про стягнення із нього аліментів, у зв`язку із чим, станом на 14 липня 2021 року у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 150654 гривень. Відтак, вона самостійно здійснює витрати на утримання трьох неповнолітніх дітей. Зокрема, влітку, вона одноособово оплатила вартість трьох путівок для відпочинку та оздоровлення дітей у ДПУ «УДЦ «Молода гвардія» з 15.07.2021 року по 04.08.2021 року, вартість яких становила 13950,11 гривень. Покликаючись на те, що позивачем не доведено існування передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються із нього за рішенням суду, просила відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. При цьому зазначив, що відповідачка не повідомляла його про свій намір відправити дітей влітку на відпочинок у ДПУ «УДЦ «Молода гвардія», відтак, він не знав про те, що вона одноособово, на свій розсуд, без погодження з ним, здійснювала витрати на придбання путівок для дітей, а тому, просив не брати до уваги вказані твердження відповідачки.

Представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Кметик В.С. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів погіршився його майновий стан, або ж покращився майновий стан відповідачки, а тому вважає, що у даному випадку відсутні визначені законом підстави для зменшення розміру аліментів, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 28 вересня 2002 року.

Від шлюбу у сторін народилося троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року у цивільній справі №607/13584/19 частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та ухвалено: Стягувати із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 4000 (чотири тисячі) гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, постановленій у цивільній справі №607/13584/19 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та постановлено змінити рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року, зменшивши розмір стягнення на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із 4000 гривень щомісячно, до 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При розгляді цивільної справи №607/13584/19 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів, судом першої та апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, у його власності знаходиться нерухоме майно: земельна ділянка площею 0,10 га, та розташований на ній житловий будинок, загальною площею 367,3 кв.м., житловою площею 157,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; та рухоме майно: легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; легковий автомобіль марки ВАЗ 21093, 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_2 працює старшим державним інспектором відділу оплати праці та обліку єдиного внеску управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУ ДФС у Тернопільській області і її заробітна плата за січень-березень 2019 року склала 24643,64 гривень.

Як убачається із постанови Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020, зменшуючи розмір аліментів, суд апеляційної інстанції виходив із того, копія податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця про звітний період не може свідчити про те, що кошти, вказані у зазначених документах є саме власними коштами ОСОБА_1 , оскільки декларація про звітний період не включає в себе видатки та витрати на устаткування ФОП, заробітну плату, оренду, сплату комунальних платежів однак, такі витрати є обов`язковими у здійсненні підприємницькій діяльності, а отже й впливають на остаточний реальний дохід ФОП, який лишається у його розпорядженні, а наявність у ОСОБА_1 нерухомого майна, придбаного в минулі роки, не може безспірно свідчити про його реальний майновий стан, оскільки частина майна придбана в шлюбі, і є предметом спору про право власності за позовами ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_6 , а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що у відповідача ОСОБА_1 існують інші джерела доходів, окрім зазначеної ним підприємницької діяльності. З цих підстав, колегія апеляційного суду прийшла до висновку, що оскільки ОСОБА_1 є особою працездатного віку, на утриманні інших осіб не має, а тому може надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року у цивільній справі №607/7752/19 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України , актовий запис за №1421 та визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього погіршився майновий стан, оскільки він не працює, не отримує доходів, хворіє, у зв`язку із чим змушений здійснювати витрати на лікування, а також, у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір, а тому сплата аліментів у визначеному судом розмірі, а саме по 2500 гривень, щомісячно на кожну дитину призводить до того, що він змушений просити у матері грошові кошти, які вона отримує у вигляді пенсії.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження викладених у позові обставин, позивачем надано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 15 липня 2021 року за №1722, з яких убачається, що за четвертий квартал 2020 року ОСОБА_1 отримано доходи у АТ «Альфа-Банк» у виді додаткового блага у сумі 79,07 гривень за перший квартал 2021 року інформація про доходи відсутня.

Також, позивачем надано довідку №180, видану 02 серпня 2021 року сімейним лікарем КНП Великоберезовицької селищної ради «Тернопільський районний центр Первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини - ОСОБА_7 , відповідно до якої ОСОБА_1 знаходиться на декларації у сімейного лікаря, та у нього встановлені такі діагнози: деформуючий артроз правого колінного суглобу, після травматичний, 2 стадія загострення; епітеліальний утвір стравоходу. Рефлюкс-езофагіт LA-A/В. Еритематозна гастропатія ІІ ступеня. Ендоскопічні ознаки портальної гастропатії. ДГР І ст.. Гіпотонія шлунка. НР-слабопозитивний. Потребує медикаментозного лікування.

Як убачається із виписки-екіпериз, виданої Комунальним некомерційним підприємством Тернопільської районної ради «Тернопільська центральна районна лікарня» травматологічне Бірки, ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 25 листопада 2020 року по 14 грудня 2020 року із діагнозом: Деформуючий артроз правого колінного суглобу, післятравматичний, 2 ст., стадія загострення. Синофіт. ФНХ 2 ст.

Згідно зазначеного у даній виписці-екіпериз короткого анамнезу, ОСОБА_1 хворіє більше трьох років. В анамнезі травма суглобу. Лікувався амбулаторно з поліпшенням.

Так, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів є наявність доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд критично сприймає доводи заявника про погіршення його майнового стану та стану здоров`я після постановлення Тернопільським апеляційним судом постанови від 13 лютого 2020 року про стягнення аліментів.

Так, станом на момент ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року та постановлення постанови Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність.

При зверненні до суду із вказаним позовом, позивач не надав доказів про припинення ним у встановленому законом порядку здійснення підприємницької діяльності. Щодо тверджень позивача про відсутність у нього доходів за четвертий квартал 2020 року та перший квартал 2021 року, суд зазначає, що підприємницька діяльність - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик, господарська діяльність задля досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відтак, позивач не позбавлений можливості отримувати дохід від здійснення ним підприємницької діяльності.

Разом із цим, окрім Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків з четвертого кварталу 2020 року по перший квартал 2021 року, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності або відсутності у нього інших доходів, а також нерухомого або рухомого майна, що не надає суду можливості оцінити його майновий стан.

Щодо тверджень позивача про погіршення його стану здоров`я та здійснення витрат на лікування, суд зазначає, що окрім копій чеків про придбання ліків у Аптеці ТзОВ «Подорожник Тернопіль», зокрема від 29 листопада 2020 року на суму 302,49 гривень, від 30 листопада 2020 року на суму 801,98 гривень, від 01 грудня 2020 року на суму 14,20 гривень та від 19 червня 2021 року на суму 290,72 гривень жодних інших доказів про здійснення витрат на лікування позивачем не надано.

Окрім цього, у виписці-екіпериз, виданої 14 грудня 2020 року Комунальним некомерційним підприємством Тернопільської районної ради «Тернопільська центральна районна лікарня» травматологічне Бірки, зазначено, що ОСОБА_1 більше трьох років хворіє на деформуючий артроз правого колінного суглобу, післятравматичний, 2 ст., стадія загострення. Синофіт. ФНХ 2 ст.

Відтак, станом на момент ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року та постановлення постанови Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 хворів зазначеним захворюванням.

Також, суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір - ОСОБА_6 , яка хворіє, оскільки жодних доказів на підтвердження здійснення ним витрат на утримання матері позивачем суду не надано.

Крім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження покращення майнового стану відповідачки ОСОБА_2 , що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів.

Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відтак, визначений постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі №607/13584/19 розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у сумі по 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну є необхідним для належного забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 81, 89,141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітніх дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 14 грудня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , (адреса фактичного місця проживання - АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка