ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4538/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Херсон

справа № 766/4538/18

провадження № 22-з/819/136/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.

розглянувши справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у приміщенні Херсонського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Херсонської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від тимчасової споруди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Херсонська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки по АДРЕСА_1 на зупинці громадського транспорту «Діагностичний», що належить до комунальної власності територіальної громади міста Херсона, від тимчасової споруди.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_1 на зупинці громадського транспорту «Діагностичний» від тимчасової споруди.

Рішення суду звернуто до примусового виконання.

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду від 11 лютого 2020 року.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року та відкрито апеляційне провадження у справі.

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з заявою про забезпечення позову шляхом:

- зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, виданого 16.06.2020 року Херсонським міським судом Херсонської області на виконання заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року;

- заборони Херсонській міській раді, Виконавчому комітету Херсонської міської ради, Інспекції з контролю за благоустроєм Херсонської міської ради, комунальному підприємству «Сервіс-опт», Головному управлінню Національної поліції у Херсонській області та будь-яким іншим особам та органам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж тимчасової споруди кіоску по АДРЕСА_1 в районні зупинки «Діагностичний центр».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що на примусовому виконанні Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист від 16.06.2020 року з виконання заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.02.2020 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_1 на зупинці громадського транспорту «Діагностичний» від тимчасової споруди. Здійснення примусових виконавчих дій з виконання судового рішення, яке ним оскаржується, призведе до невідворотних наслідків у вигляді демонтажу тимчасової споруди, чим будуть порушені його права та інтереси, як власника цієї споруди. Крім того, у зв?язку з наявністю опублікованого на офіційному сайті Херсонської міської ради проекту рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 22.10.2021 року «Про вжиття заходів щодо демонтажу тимчасової споруди (кіоск) для здійснення підприємницької діяльності, без належно оформлених дозвільних документів, по АДРЕСА_1 » також існує реальна загроза демонтажу споруди.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову зазначені в статті 150 ЦПК України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що фактично заявником порушене питання щодо зупинення примусового виконання судового рішення, яке ним оскаржується в апеляційному порядку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Вказана норма містить імперативний припис, відповідно до якого виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження за наявності підстав, передбачених в частині першій статті 38 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому закон не пов`язує реалізацію вказаних повноважень з ухваленням відповідного судового рішення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не може зупиняти виконання рішення суду першої інстанції, яке підлягає примусовому виконанню, оскільки наведене відноситься до виключної компетенції виконавця на підставі частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з цим, не підлягає задоволенню заява як про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, так і про заборону Херсонській міській раді, Виконавчому комітету Херсонської міської ради, Інспекції з контролю за благоустроєм Херсонської міської ради, комунальному підприємству «Сервіс-опт», Головному управлінню Національної поліції у Херсонській області та будь-яким іншим особам та органам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж тимчасової споруди, оскільки зазначені вимоги не є видом забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149,150,151,381,382,384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська