Справа № 167/491/21
Номер провадження 2/167/246/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю:

секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 листопада 2020 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_3 отримала в борг 64000 грн. На підтвердження укладення вказаного договору відповідачем особисто була написана розписка, в якій сторонами було обумовлено та зазначено термін повернення коштів рівними частинами починаючи з грудня 2020 року по травень 2021 року включно. Сума отриманих грошових коштів мала повертатися готівкою без нарахування відсотків. Однак у зазначений строк відповідач кошти не повернула, свої зобов`язання за укладеним договором не виконала. Уникає спілкування, не відповідає на телефонні дзвінки та не реагує на претензії. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 69080,64 грн., у тому числі 64000 грн. - основний борг, 3740,72 грн. - втрати від інфляції та 1339,92 грн. - 3 % річних.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 08 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено на 01 вересня 2021 року о 15 год. 00 хв.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, надав суду пояснення близькі за змістом обґрунтуванням зазначеним у позові. Вказав, що станом на час розгляду справи відповідачем не повернуто позивачу жодних грошових коштів в погашення боргу.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв від неї не надійшло.

Заслухавши думку представника позивача, ураховуючи, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання з невідомих суду причин, суд доходить висновку про розгляд справи у відсутності позивача та відповідача.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ст. 545 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно з ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Як вбачається з розписки від 29 листопада 2020 року ОСОБА_3 отримала в борг від ОСОБА_2 64000 грн. У розписці міститься зобов`язання відповідача повернути суму боргу до 30 травня 2021 року без нарахування відсотків рівними частинами: грудень 2020 року - 10700 грн., січень 2021 року - 10700 грн., лютий 2021 року - 10700 грн., березень 2021 року - 10700 грн., квітень 2021 року - 10700 грн., травень 2021 року - 10500 грн. Розписка складена рукописом та містить підпис ОСОБА_3 .

На день розгляду даної справи відповідач ОСОБА_3 борг за договором позики від 29 листопада 2020 року позивачу не повернула, жодних доказів на спростування доводів позивача відповідач не надала.

На підтвердження зобов`язань відповідача, представником позивача був наданий для приєднання до матеріалів справи оригінал розписки від 29 листопада 2020 року. Із дослідженої розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів.

Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Як зазначалося вище, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що оскільки кошти отримані у борг не були своєчасно повернуті відповідачем, то позовні вимоги в частині стягнення суми позики в розмірі 64000 грн. необхідно задовольнити.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає таке.

Згідно з ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З розписки від 29 листопада 2020 року вбачається, що зазначену вище суму позики(64000 грн.) відповідач зобов`язувалася повернути готівкою в строк до 30 травня 2021 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконала зобов`язань за договором позики, строк виконання яких настав 30 травня 2021 року, то у позивача виникло право щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат та суми трьох процентів річних судом встановлено, що визначена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідає наведеним вище формулам розрахунку та не спростована відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до переконання, виходячи із того, що відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим порушив строк повернення позики, тому позов в цій частині необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 3740, 72 грн. - інфляційних втрат та 1339, 92 грн. - три проценти річних.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за договором позики у розмірі 69080,64 грн. (64000 грн.+3740,72 грн.+1339,92 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 908 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне.

При подані позову позивачем було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат становлять 3200 грн.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Скориставшись положенням даної статті, представник позивача зазначив, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Таким чином, суд доходить висновку про призначення судового засідання у даній справі для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу та надання позивачу строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених нею витрат на правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 77, 78, 81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 29 листопада 2020 року у розмірі 64000 (шістдесят чотири тисячі) гривень, інфляційні втрати в розмірі 3740 (три тисячі сімсот сорок) гривень 72 копійки, три проценти річних в розмірі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев`ять) гривень 92 копійки, а всього - 69 080 (шістдесят дев`ять тисяч вісімдесят) гривень 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 908 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на 16 годину 30 хвилин 29 вересня 2021 року, яке відбудеться в приміщенні Рожищенського районного суду Волинської області за адресою: м. Рожище, вул. Грушевського, 4 Волинської області. Встановити позивачу строк - п`ять днів після ухвалення даного рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. п. 15. 5) п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 23 вересня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса робочого місця: м. Луцьк, проспект Волі, 50.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя І. Т. Гармай