Справа № 315/1365/20
Номер провадження № 2/315/36/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Романько О.О.,

за участю секретаря судового засідання Атрошенко Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кириченка В.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Соколової Г.Ю.,

представника третьої особи Соболь В.Є.,

педагога Копасова О.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Кириченка Віталія Сергійовича, до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Гуляйпільської міської об`єднаної територіальної громади, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2020 року до суду звернувся представник: адвокат Кириченко В.С. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Гуляйпільської міської об`єднаної територіальної громади, про позбавлення батьківських прав.

02.10.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

14.12.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що з2006 року позивач почав проживати з відповідачем як сім`я без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , а 03.02.2007 року між ними було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

Далі зазначили, що в 2010 році позивач придбав будинок АДРЕСА_2 , для побутових зручностей існування сім`ї та транспортних зручностей для спрощеного виїзду на місце роботи. В 2018 році та на початку 2019 року позивач працював на великовантажному автомобілі та часто їздив у відрядження і з дітьми залишалась відповідач. В квітні 2019 року відповідач поїхала з дому, пояснивши, що хоче працювати. В червні 2019 року вона приїхала в село та повідомила, що з позивачем та дітьми жити не буде та буде проживати в м. Дніпро у своєї рідної по матері сестри ОСОБА_6 . Більше жодних зустрічей ні в позивача, ні в дітей з відповідачем не було. В листопаді 2019 року вона написала повідомлення, що заплатить дітям аліменти і більше на зв`язок не виходила. Телефонувала позивачу та державному виконавцеві її сестра ОСОБА_6 , яка повідомляла, що буде допомагати сестрі у виплаті аліментів.

Так, 25.10.2019 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області винесено наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, однак жодних коштів сплачено не було. Станом на 05.06.2020 року заборгованість по аліментам складає 23161 грн..

19.12.2019 року заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано.

Згідно характеристики КЗ «Залізнична загальноосвітня школа 1-2 ступенів» на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квітня 2019 року його вихованням займається батько. Згідно довідки КЗ «Залізнична загальноосвітня школа 1-2 ступенів» про стан відвідування школи у 2018-2019 навчальному році зазначено, що ОСОБА_5 в першому семестрі пропустив 13 днів навчання (63 уроки) без поважної причини. ОСОБА_4 в першому семестрі пропустив 8 днів навчання (37 уроки) з поважної причини (наявність довідки від матері). ОСОБА_5 в першому семестрі пропустив 12 днів навчання (60 уроків) без поважної причини. ОСОБА_4 в першому семестрі пропустив 12 днів навчання (45 уроки) з поважної причини (наявність довідки від матері). Як пояснили діти, вони не ходили до школи, оскільки в деякі дні матері не було дома зовсім, або вона не вмикала будильник, і не вставала будити та готувати дітей до школи, щоб можливо було їй довше поспати і всі просипали школу.

Згідно довідки про склад сім`ї від 13.02.2020 року за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , усього 3 особи. Згідно довідки Воздвижівської сільської ради №02-36 від 22.06.2020 року ОСОБА_2 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає. Згідно характеристики з місця проживання Залізничної селищної ради від 31.07.2020 року ОСОБА_1 проживає разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З квітня 2019 року ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утриманням дітей. Колишня дружина ОСОБА_2 з квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 фактично не проживає, участі у вихованні дітей не приймає. Тобто, діти проживають лише з батьком та знаходяться на повному його утриманні, повністю забезпечує дітей всім необхідним для їх нормальної життєдіяльності: купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує за навчання та відвідування гуртків необхідних для розвитку дітей, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребують діти.

Позивач працює водієм автотранспортних засобів структурного підрозділу «Гуляйпільське відділення реалізації нафтопродуктів» ТОВ «Барвінок-Інвест» з 01 квітня 2020 року по теперішній час, позитивно характеризується, самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, отримує заробітну плату, згідно довідок з Гуляйпільської ЦРЛ на обліку у психіатра та нарколога не знаходиться.

Згідно акту обстеження умов проживання від 04.08.2020 року мати покинула дітей у квітні 2019 року, участь у вихованні та утриманні своїх дітей не приймає, на час обстеження в будинку створено належні санітарно-гігієнічні умови для повноцінного утримання та виховання малолітніх дітей.

З викладеного вбачається, що відповідач на виявляє інтересу до своїх синів, не спілкуються з ними взагалі та навіть в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та ухилення від виховання дітей. З квітня 2019 року відповідач зовсім не цікавиться своїми дітьми, також весь цей час її не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток синів. Така поведінка відповідача, на думку позивача, свідчить про те, що вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.

Прохали позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

18.02.2021 року до суду звернулася відповідач з письмовими поясненнями, в яких посилалася на те, що на початку 2019 року її колишній чоловік був безробітний, тому було прийнято рішення, що вона поїде за кордон на заробітки, оскільки була реальна можливість туди поїхати, а родині потрібні були кошти. Відтак, у квітні 2019 року вона поїхала до Німеччини на заробітки, де пропрацювала до липня 2019 року. В цей період нею постійно перераховувались кошти на ім`я позивача для задоволення потреб родини, загалом, близько 820 Євро. Але, як потім вона дізналася від сусідів, всі кошти він витратив на автомобіль «Жигулі». В цей час, коли вона перебувала за кордоном, її колишній чоловік, телефонуючи, почав погрожувати та психологічно тиснути на неї, щоб вона більше не поверталася додому. Вони домовились, що по приїзду зустрінуться та все обговорять і вирішать всі питання. Повернувшись з-за кордону, 31.07.2019 року вони зустрілись щоб поспілкуватися, однак, позивач почав психологічно тиснути на неї, зав`язалась сварка, після чого він застосував до неї фізичну силу. Оскільки вона його побоювалась, то змушена була тікати куди-небудь з дому без взуття та без документів. Її прихистила неподалік сусідка, коли в цей час ОСОБА_1 зі своїми товаришами шукали її по всій окрузі. На наступний день, щоб хоч якось потрапити в дім та взяти свої документи, вона викликала поліцію і взяла необхідні речі. Однак, кошти, які були нею привезені із заробіток позивач не віддав, навіть частину для її існування на перший час. Її спроби повернутись додому закінчились сваркою та фізичним насиллям. Оскільки іншого житла вона не мала, була вимушена поїхати до своєї сестри до м. Дніпро, яка й вислала їй кошти на дорогу.

Щодо тверджень позивача про судовий наказ про стягнення аліментів та наявність заборгованості зазначає, що вона не отримувала жодних листів та повідомлень стосовно стягнення аліментів. Вперше про існування виконавчого провадження вона дізналася, коли до неї зателефонував працівник поліції та сповістив, що вона знаходжуся в розшуку за ухвалою суду від 30.07.2020 року за невиплату аліментів. Вона відповіла, що ніде не переховується, перший раз чує про виконавче провадження, розповіла про перерахування суми ім`я позивача на потреби дітей.

Щодо тверджень позивача про пропуск днів навчання дітей у школі зазначає, що саме наприкінці 2018 року початок 2019 року у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем у родині їм відключили електроенергію, також в будинку не було опалення, оскільки дрова не були заготовлені позивачем. Через те, що вже була зима, в домі без світла та опалення жити було неможливо, а чоловік коштів для оплати комунальних послуг та заготівлю дров не надавав, нею було прийнято рішення поїхати до своєї сестри до м. Дніпро, щоб хоча б на час сильних морозів можна було в неї пожити.

Щодо тверджень позивача про те, що вона не виявляє інтересу до своїх синів, не спілкується з ними зазначає, що, вона вважає себе гарною мамою, яка займалася і вихованням дітей, і їх освіченістю, і їх культурним життям, однак у зв`язку із обставинами, які склалися між нею та їхнім батьком, а саме: його побиттям її та вигнанням із дому, вона позбавлена можливості бачитися з дітьми, її намагання налагодити з ними стосунки завершувалися тим, що вони не хотіли з нею спілкуватися, через налаштування дітей проти неї. Більш того, на момент її повернення із-за кордону, в будинку чоловік мешкав вже з іншою жінкою, з чим вона пов`язує різку зміну його відношення до неї. Вона визнає, що тривалий час не бачилася з дітьми та не спілкувалася з ними, однак це відбувалося не з її вини, а у зв`язку з тим, що позивач чинив і чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми. Ці обставини не дають їй спокійно жити, адже вона за ними сумує, хвилюється та хоче якнайскоріше побачитись, хоче приділяти їм достатньої уваги та піклування. Вона неодноразово зверталася до класних керівників дітей з проханням дати поспілкуватися, однак вони бояться це робити, оскільки позивач заборонив їм. Вважає, що дії позивача можуть призвести до негативних наслідків для подальшого життя та психологічного здоров`я дітей, адже він своїм прикладом показує дітям неприпустиму модель стосунків між батьками, що відобразиться на подальших стосунках у майбутніх родинах дітей.

Додатково зазначає, що на теперішній час проживає у м. Дніпро в двокімнатній квартирі, яку винаймає, має належні умови проживання для дітей, окремі ліжка для кожного з них та вважає, що діти не мають бути позбавлені материнської любові та піклування, оскільки їх інтереси мають першочергове значення. Також позивач без її відома і всупереч Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» подав заяви про реєстрацію місця проживання дітей за своєю адресою: АДРЕСА_2 , де працівник виконавчого комітету Залізничної селищної ради Романова А.С. 15.10.2019 року здійснила реєстрацію місця проживання.

Прохала відмовити в задоволенні позову (а.с.98-101).

07.04.2021 року до суду звернувся позивач з відповіддю на відзив, в якій посилався на те, що відповідач зазначає, що на початку 2019 року він був безробітний, але насправді в цей час працював водієм за кордоном, що підтверджується відмітками про перетин кордонів в закордонному паспорті з 15.10.2018 року по 27.04.2019 року. В квітні 2019 року після повернення з-за кордону, відповідач дійсно виїхала на роботу до Німеччини, але всупереч її твердженням про нібито вимушеність годувати дітей, він був вимушений повернутися з-за кордону та займатись вихованням та розвитком дітей, оскільки вчителі, місцеві жителі та діти неодноразово повідомляли його, що відповідач не виконує свої материнські обов`язки, та діти часто по декілька днів залишаються самі вдома, ходять по селу без нагляду, не відвідують школу, бо матері не було вдома по чотири дні поспіль і її зовсім не цікавило, що в цей час з дітьми та чи нагодовані вони. Надіслані відповідачем грошові кошти ним були сплачені в рахунок погашення її кредиту в АТ КБ «Приватбанк», нажаль довідки немає, оскільки кредит був на ім`я відповідача. Жодного насилля відносно відповідача він ніколи не вчинював, це є найбільшою та найзухвалішою вигадкою відповідача, щоб виправдати себе у тому, що вона взагалі не цікавиться дітьми, жодним чином не виконує свої материнські обов`язки, не допомагає дітям, навіть не поздоровляє з Днем народження дітей, її не цікавить, що їдять та одягають діти, впродовж декількох років не надала ні копійки на їх проживання. Вказані обставини можуть підтвердити вчитель початкових класів ОСОБА_7 , місцеві жителі, сусіди: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Автомобіль він купив у розстрочку по 2600 грн. щомісячно, і сплачував із своєї заробітної плати, жодних грошових коштів відповідача на його купівлю не використовував.

Жодних заборон у спілкуванні відповідача з дітьми він не чинив ні дітям, ні працівникам школи, у спілкуванні не обмежував та не обмежує, але діти самі не бажають спілкуватися з відповідачем. Відповідач написала скарги на посадових осіб за те, що вони без її згоди зареєстрували дітей за місцем їх фактичного проживання. Відповідач не бажає навіть зрозуміти, що діти повинні бути зареєстровані за місцем свого фактичного проживання. До цього часу відповідач всупереч своїм запевненням не виконує рішення суду, не сплачує аліменти на утримання дітей взагалі, не надає будь-якої іншої допомоги.

Відповідач зовсім не цікавиться своїми дітьми, її не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток синів, що на думку позивача, свідчить про те, що вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.

Прохав позов задовольнити в повному обсязі (а.с.145-147).

18.05.2021 року до суду звернулася відповідач з запереченнями на відповідь на відзив, в яких посилалася на те, що вказані позивачем обставини викликають обурення, оскільки вона ніколи не дозволяла собі не виконувати материнські обов`язки, до школи діти ходили завжди і не пропускали занять без поважних причин.

Вони були вимушені поїхати взимку до її сестри на період сильних морозів, оскільки газового опалення в будинку немає, а дрова не були заготовлені. Діти без її нагляду не залишались самі, лише одного разу, коли 28.04.2019 року їй потрібно було їхати на заробітки, а її чоловік ще не повернувся з-за кордону, вона на пів дня залишила дітей у знайомих. На момент 2019 року дітям уже виповнилось 10 і 11 років, що дозволяє їм знаходитись на вулиці деякий час без нагляду дорослих, гратись з однолітками та відвідувати самостійно школу і магазин, зважаючи на те, що це село, а не місто, обмежувати їх в самостійності та не давати особистого простору вважає не доцільним.

Щодо погашення заборгованості по кредиту в АТ КБ «Приватбанк» зазначила, що у неї існує заборгованість по сьогодні, проте кошти, які знімалися з рахунку, витрачалися на купівлю продуктів, оплату за електроенергію, а також для підготовки дітей до школи. Також, як з довідки за період з 2010 по 2021 роки, наданою АТ КБ «Приватбанк» видно, що заборгованість по рахунку на картці залишилась, а кошти які, так би мовити, позивач сплачував в той момент (квітень-липень 2019 року), витрачені незрозуміло куди.

Також, коли органом опіки та піклування розглядалось звернення позивача про позбавлення її батьківських прав, її колишній чоловік знову застосував до неї фізичне та психологічне насилля, схиляючи до того, щоб вона відмовилась від дітей.

Крім того, позивач не подавав заяву про допит свідків, в той час як нею подано суду заяву про виклик свідків, що наштовхує на думку, що позивач міг налаштувати людей проти неї.

Дійсно, на сьогоднішній день стосунки між нею та дітьми погіршилися, але не через її небажання спілкуватися з ними, а через те, що вона вимушена була поїхати з села до сестри в м. Дніпро, адже іншого житла не мала. Всі намагання поспілкуватися з дітьми закінчувались їх небажанням розмовляти у зв`язку з образою на неї, адже вони вважають, що стосунки, які склалися між батьками, стосуються і їх. В силу свого віку та недостатнього життєвого досвіду вони сприйняли те, що вона поїхала від батька, як те, що вона покинула їх, але це не так. Також, вона розуміє, що оскільки вони розійшлися, то у позивача також є образа на неї, яку він транслює дітям, чим психологічно тисне на них та налаштовує проти неї, адже, якщо на протязі тривалого часу чути про те, що «мама погана, покинула вас», у зв`язку з несформованою дитячою психікою, вони згодом будуть вважати це за істину.

Прохала відмовити в задоволенні позову (а.с.164-166).

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Кириченко В.С. позов підтримали в повному обсязі та прохали задовольнити. В своїх промовах посилалися на обставини, які викладені в самому позові та у відповіді на пояснення відповідача.

В судовому засіданні відповідач та її представник адвокат Соколова Г.Ю. заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях.

В судовому засіданні представники органу опіки та піклування підтримали позовні вимоги позивача з тих підстав, які були викладені у висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сестрою відповідача, сторони розлучились через те, що позивач не забезпечував належним чином сім`ю. Вона неодноразово допомагала сестрі, купувала канцелярські приладдя своїм племінникам. Коли сестра приїхала з заробітків, то ОСОБА_11 побив та зґвалтував її, після чого вона втекла до сусідки. Вона разом з ОСОБА_12 ходила до лікаря і він їй виписав відповідні ліки. ОСОБА_11 не дозволяв їй спілкуватися з дітьми, вимикав телефон. Поки ОСОБА_11 їздив на заробітки, ОСОБА_12 займалася дітьми, вона їм також допомагала фінансово вже після розлучення, запрошувала до себе на літні канікули. З 2019 року ОСОБА_12 максимально намагалася додзвонитися до дітей, однак ОСОБА_11 виривав телефон у дітей. Вони відправляли ОСОБА_13 кошти на лікування зубів в розмірі 150 грн. ОСОБА_12 приїздила до школи, давала дітям по 500 грн. кожному, фрукти та цукерки, мінімум два рази: влітку та навесні 2020-2021 року. З 2019 року сестра проживає у м. Дніпро. До неї телефонували з виконавчої служби з приводу її сестри. Сестра намагалася офіційно встановити дні побачення з дітьми. Спочатку в сім`ї все було добре, але у них були великі борги, ОСОБА_11 до родини нічого не приносив, а коли поїхав на заробітки, то пів року додому нічого не присилав та не допомагав, це за останні сім років. Коли ОСОБА_12 була на заробітках, то вона висилала гроші, однак ні пральної машинки, ні велосипедів та інших речей куплено не було. ОСОБА_11 завжди налаштовував дітей проти матері, казав, що вона їх покинула. Зараз ОСОБА_12 не має змоги офіційно влаштуватися на роботу, однак по мірі можливості може надавати кошти. Загалом з 2019 року нею було направлено коштів на дітей близько 30000 грн. За два з половиною роки сестра тільки двічі відвідала дітей особисто, за останній рік вона зустрічалася з дітьми без перешкод з моменту направлення протесту до суду. Деякий час сестра проживала разом з нею, однак зараз проживає одна в орендованій квартирі в м. Дніпро. Вважає, що підстав для позбавлення її сестри батьківських прав немає.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що їй відомо, що сторони розлучились. Три роки тому вони переїхали жити в с. Залізничне, спілкувалися як сусіди, спочатку познайомились з відповідачем, коли ОСОБА_11 приїхав з закордону - познайомились і з ним, однак потім він знову поїхав закордон, і вони почали менше спілкуватися. Коли ОСОБА_11 приїхав із-за закордону, то ОСОБА_12 поїхала на заробітки. Якось зранку вона дізналася, що у них був скандал, приїхали працівники поліції, однак вона нічого не бачила, тільки чула крики та як гучно лаяли собаки. Через деякий час вона дізналася, що вони розлучаються. В цьому році в лютому-березні вона підвозила відповідача автомобілем до школи, де навчаються їх діти. Потім вона приїжджала влітку, тоді вона бачила, що ОСОБА_12 приїздила з пакунками. При їх зустрічі відповідач їй казала, що намагається допомагати дітям фінансово, хоче частіше приїжджати, але не може так як працює і мешкає в іншому місті. Вона сама бачила, що при зустрічі з дітьми ОСОБА_12 хотіла їх обійняти, але діти не дуже йшли на контакт, в кінці розмови діти взяли пакет та обняли її. Другий раз ОСОБА_12 стояла коло двору, а діти були у дворі, на контакт не йшли, про причини такої поведінки вона не знає. ОСОБА_12 казала, що ОСОБА_11 не бере слухавку, коли вона телефонує або блокує її. Зазначила, що іноді відповідач писала їй у «вайбері» та питала про дітей. Додатково свідок вказала на те, що діти завжди охайно виглядали, школу відвідували. ОСОБА_12 їздила на заробітки на 3 місяці, потім поїхала з місця проживання через сварки з ОСОБА_15 . За її словами, ОСОБА_11 застосовував до неї фізичну сили тільки в той день, коли вона вдруге приїхала з заробітків, пошкоджень на ній не бачила, так як це було здалеку. Точно сказати не може, за зґвалтування їй не відомо, але вважає, що жінка просто так посеред ночі тікати з дому не буде.

Допитаний в судовому засіданні в присутності педагога малолітній ОСОБА_16 суду пояснив, що маму необхідно позбавити батьківських прав та жити без її дозволу. Вказав на те, що коли мама останній раз приїжджала, то хотіла дати їм кошти та поспілкуватися з ними. Раніше мама відпочивала по нічним клубам, вдома вночі її не було, тоді йому було 11 років. Вони їздили до тітки ОСОБА_17 , потім вони їх закривали у квартирі, а самі кудись йшли, однак коли це було не пам`ятає. При татові мама з ними спілкувалась та не ображала, а коли тато їхав, то мама постійно їх порівнювала між собою та докоряла йому, залишала їх самих. Раніше він любив маму, а потім вона перестала до них з`являтися і приїздити, навчанням не займалась. Коли тато приїхав, то мама відразу поїхала до тітки, однак навесні мама приїжджала та приходила раз до школи, вони трохи поспілкувались і пішли до тата, вона розпитувала як вони живуть та навчаються. Він не хоче спілкуватися з мамою, тато ними добре займається, возить на відпочинок на море, вони мешкають втрьох.

Допитаний в судовому засіданні в присутності педагога малолітній ОСОБА_18 суду пояснив, що він не хоче аби мама з ними спілкувалася та виховувала їх, він її давно не бачив, десь роки два. Вона ними ніколи не займалася та не допомагала, коли тато був у відрядженні, то кожну ніч мама йшла з дому, а потім приходила, коли тато був вдома, то і мама була вдома. Коли тата не було вдома, то вночі мами не було вдома, а вранці вона віддавала їх тітці ОСОБА_19 , а потім їм не телефонувала. До школи тоді вони не ходили, маму викликали в школу на батьківські збори, однак вона не приходила, також він не пам`ятає чи готувала мама їсти.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області народився позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07.10.2008 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.51).

Позивач позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, доброзичливий батько, який приділяє багато часу та власних сил для підтримки добрих стосунків у родині, спиртними напоями не зловживає, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.20,21,22).

Позивач працює водієм автотранспортних засобів в ТОВ «Барвінок-Інвест» НСП «Гуляйпільське ВРН» з 01.04.2020 року, за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 року отримав 22462 грн. заробітної плати (а.с.23, 152-153).

Позивач на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується довідками (а.с.28,29).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (а.с.167).

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає, що підтверджується довідкою сільського голови Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області №294 від 22.06.2020 року (а.с.10), з квітня 2019 року участі у вихованні дітей не приймає, що підтверджується довідкою Залізничної селищної ради від 31.07.2020 року №273/03 (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з квітня 2019 року, що підтверджується довідкою Залізничної селищної ради від 02.08.2019 року №381/04 (а.с.19).

Сторони у справі мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 02 від 12.03.2007 року, вчинений Верхньотерсянською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.03.2007 року (а.с.11).

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 12 від 05.11.2009 року, вчинений Верхньотерсянською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 05.11.2009 року (а.с.12).

Діти разом з батьком зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Залізничної селищної ради від 21.10.2019 року №304/03 (а.с.18) та довідкою про склад сім`ї від 13.02.2020 року №085/01 (а.с.25) та довідками про реєстрацію місця проживання від 15.10.2019 року (а.с.26,27).

Згідно акту обстеження умов проживання від 04.08.2020 року в будинку за адресою: АДРЕСА_2 створено належні санітарно-гігієнічні умови для повноцінного утримання та виховання дітей, матір дітей полишила їх з квітня 2019 року, на даний час проживає у м. Дніпро, участі у вихованні та утриманні дітей не приймає (а.с.17).

25.10.2019 року судовим наказом Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/1178/19 стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 27.09.2019 року і до повноліття дітей (а.с.16).

19.12.2019 року заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/1234/19, яке набрало законної сили 18.01.2020 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 05.06.2020 року станом на 01.06.2020 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 23161 грн. (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 18.08.2021 року станом на 18.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 72151,73 грн. (а.с.214).

Згідно довідки про доходи від 01.07.2020 року №109 позивач ОСОБА_1 за період з січня по червень 2020 року не отримував аліментів від відповідача ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно довідки КЗ «Залізнична загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» ГМР від 12.09.2019 року ОСОБА_16 є учнем 5 класу КЗ «Залізнична загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» ГМР (а.с.30).

ОСОБА_16 за місцем навчання характеризується як уважний учень, з квітня 2019 року вихованням дитини займається батько (а.с.33).

Згідно довідки КЗ «Залізнична загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» ГМР від 12.09.2019 року ОСОБА_18 є учнем 4 класу КЗ «Залізнична загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» ГМР (а.с.31).

ОСОБА_18 за місцем навчання характеризується як дисциплінарний учень, з квітня 2019 року вихованням дитини займається батько, який приділяє належну увагу його вихованню, постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори (а.с.32).

Згідно довідки КЗ «Залізнична загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» ГМР від 27.05.2019 №01-32/44 року про стан відвідування школи у 2018-2019 навчальному році, ОСОБА_18 у І семестрі без поважної причини пропустив 13 днів (63 уроки), у ІІ семестрі через хворобу пропустив 6 днів (30 уроків), без поважної причини пропустив 12 днів (60 уроків); ОСОБА_20 з поважної причини пропустив 8 днів (37 уроків), у ІІ семестрі через хворобу пропустив 12 днів (60 уроків), з поважної причини пропустив 9 днів (45 уроків) (а.с.15).

Згідно висновку Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області від 07.12.2020 року визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (а.с.76).

Обставини щодо перебування відповідача на заробітках за кордоном та переказ коштів підтверджуються копією заяви-запрошення D 14441990 (а.с.103) та чеками (а.с.105-106).

Згідно інформації ВП № 1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області від 08.02.2021 року за № 1139/24/01-2020 ОСОБА_2 зверталась з повідомленням до поліції 01.08.2019 року і її звернення було зареєстроване в ЄО № 2332 від 01.08.2019 року (а.с.107).

26.02.2021 року відповідач звернулася до Органу опіки та піклування Гуляйпільської міської об`єднаної територіальної громади з заявою, в якій прохала прийняти рішення про дозвіл на побачення з її дітьми кожні вихідні й святкові дні, а також канікули, з можливістю залишатися на ніч (а.с.111-112).

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року виклав правову позицію щодо застосування трискладового тексту у випадках втручання у захищене ст.8 Конвенції приватне право батьків на спілкування та виховання дитини, з метою захисту найкращих інтересів дитини. ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути прийняте з урахуванням низки питань: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 СК України матір може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ від 16.07.2015 року).

Відповідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.04.2019 року у справі № 664/1059/16-ц (провадження №61-23607св18) зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Також, Верховним Судом було прийнято постанову від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження №61-1344св20), відповідно якої позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження №61-38660св18).

В своїй постанові від 18 травня 2020 року у справі № 215/5867/17 (провадження №61-16955св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як батько дітей: ОСОБА_21 та ОСОБА_22 відповідно до ст.165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України, а саме: ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Суд після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи доходить висновку, що обставини ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, навпаки, виявлено обставини, які свідчать про намагання відповідача виправити ситуацію та встановити контакт з дітьми, оскільки остання хоча і працює та мешкає в іншому місті - Дніпро, та все ж відвідувала дітей, надавала подарунки та солодощі, надавала по можливості матеріальну допомогу, через сусідку цікавилась їх життям, оскільки не мала прямого контакту телефоном, виявляє зацікавленість у розгляді справи на її користь, зокрема звернулася за наданням правової допомоги щодо складення відзиву та заперечень на позов, її сторону у справі представляли адвокати.

Також, суд звертає увагу на те, що під час дослідження обставин у справі, зокрема шляхом заслуховування свідків з боку відповідача, останні посилалися на нормальну поведінку відповідача під час її проживання разом з дітьми, при цьому обставини щодо негативної поведінки та нехтування останньою своїми батьківськими обов`язками за час розгляду справи у суді не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Крім того, суд вважає, що наслідком негативного ставлення дітей до матері є особисті неприязні відносини між батьками, що виразились у взаємних звинуваченнях та неможливості останніх дійти компромісу щодо участі матері у вихованні дітей.

Таким чином, за встановлених обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача за обставин недоведеності свідомого та систематичного нехтування нею батьківськими обов`язками, та вважає, що позбавлення матері батьківських прав буде суперечити інтересам дітей.

Навпаки, судом встановлено факти намагання відповідача встановити контакт з дітьми, виявлення бажання налагодити стосунки та спілкуватись з ними, відповідач хоче брати участь у вихованні своїх дітей: зверталася до органу опіки та піклування з метою надання їй можливості побачення з дітьми кожні вихідні й святкові дні, а також канікули, з можливістю залишатися на ніч. Відомостей про наслідки вирішення її звернення з боку органів опіки та піклування суду надано не було.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений наданими суду доказами та встановленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Кириченка Віталія Сергійовича, до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Гуляйпільської міської об`єднаної територіальної громади, про позбавлення батьківських прав- залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько