Провадження № 2/537/577/2021
Справа № 537/542/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., Бакай М.С., за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , згідно якого прохала суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати покласти відповідача.

В обґрунтуванні позову вказала, що 28.07.2012 р. між нею та відповідачем по справі ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації акті цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що складено актовий запис за № 488. ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_6 . При реєстрації народження дитини Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільної стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області батьком дитини вказано ОСОБА_3 . 18.05.2020 р. Крюківським районним судом м. Кременчука було ухвалене рішення, яким розірвано шлюб, що був укладений між нею та ОСОБА_3 . Рішення набрало чинності 07.08.2020 р. Незважаючи на те, що відповідач по справі ОСОБА_3 не є біологічним батьком народженої у шлюбі дочки ОСОБА_6 , у свідоцтві про народження дитини батьком записано саме його, оскільки на час реєстрації народження дитини ОСОБА_3 був обізнаний про відсутність у нього біологічного споріднення з дитиною. Після припинення сімейних відносин між нею та відповідачем по справі, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, внесення змін до актового запису про народження дитини. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 вересня 2020 р. у задоволення позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2020 р. рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 вересня 2020 р. залишено без змін. Неповнолітня дочка ОСОБА_5 зареєстрована за місцем її проживання та постійно проживає з нею, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 29770 та № 29771 від 26.11.2020 р. Відповідач по справі ОСОБА_3 з дитиною не зустрічається, не спілкується, не приймає участі у її вихованні. Він не цікавиться її розумовим, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком. Окрім того, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої Крюківським відділом державної виконавчої служби, ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що також свідчить про небажання відповідачем по справі виконувати свої батьківські обов`язки. Позивач не перешкоджала відповідачу по справі зустрічатися з дочкою, турбуватися про неї, але ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_6 . Без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, що свідчить про свідоме нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

08.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року, за клопотанням позивача, зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області подати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, постановлено викликати для допиту свідків. Закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

14.09.2021 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 , згідно яких останній прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач народила дочку - ОСОБА_5 , a 11 січня 2019 року зареєструвала її у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №59 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Реєстрацію дитини вони проводили разом, оскільки на той час питань щодо батьківства дитини не виникало. Батьком дитини було записано його, оскільки на час проведення реєстрації народження дитини вони перебували у зареєстрованому шлюбі. У притул до липня місяця 2019 року він вважав, що є щасливим батьком, має міцну сім`ю і люблячу дружину,оскільки у червні 2019 року позивачка з дочкою від першого шлюбу та ОСОБА_7 приїздили до нього у Польщу, де вони разом відпочивали та проводили час. Після від`їзду на Україну з незрозумілих йому підстав позивачка змінила своє відношення до нього та шлюбу. Вона почала ігнорувати його дзвінки, під час спілкування грубила та різко обривала розмови. Одного разу у телефонній розмові ОСОБА_1 повідомила його про те, що він не є батьком ОСОБА_6 . Тоді він не надав цьому значення списуючи це на втомленість її від піклування за дитиною та як намір докорити йому. У жовтні місяці від сина від першого шлюбу, він дізнався про те, що ОСОБА_1 подала позов про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_5 та її утримання. В черговий його приїзд на різдвяні свята, позивачка відмовила йому у проживанні з нею в одній квартирі, висунула вимогу сплачувати їй половину його заробітку, або вона поставить питання щодо його батьківства по відношенню до ОСОБА_5. 10 лютого 2020 року під час робіт за кордоном він отримав травму, що призвела до тимчасової непрацездатності (Трансолекральний перелом з вивихом з багатьма уламками вінценосного відростку та ліктьової кістки. Багатоуламковий перелом суглобової головки променевої кістки зліва.) На сьогоднішній день, він перебуває у непрацездатному стані, що підтверджено медичними висновками щодо його стану. Усі заяви ОСОБА_1 та викладені нею доводи стосовно того, що він самоусунувся від виховання ОСОБА_7 , залишив її без батьківської турботи та уваги, не бажає їй допомагати та приймати участь у її вихованні, не відповідають дійсним обставинам оскільки дочку, ОСОБА_7 , він любить і намагається усіляко приймати участь у її вихованні, але саме з боку позивачки по справі створюються умови, що унеможливлюють його спілкування з дочкою, як-то, йому не відоме місце проживання дочки, відсутня інформація про її стан здоров`я. Позивачка не надає йому можливості спілкуватися з дочкою. Отже, ОСОБА_1 зловживаючи правом, щодо звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав, вводить суд в оману, вказуючи про умисне з його боку самоусунення від участі в вихованні дитини, та не підтверджує вказану обставину жодними доказами. Протягом 2019-2020 років він знаходився за кордоном на заробітках та лікуванні і не мав фізичної можливості знаходитися поряд з дочкою та приймати на себе частину батьківських обов`язків. Але його перебування на заробітках за кордоном у свій час було обумовлене та узгоджене з позивачкою, як дружиною. Він виявляє бажання бути зі своєю дитиною, про що свідчить факт спільного відпочинку в літку 2019 року в Польщі, відсутність заборгованості по сплаті аліментів, підтримка зв`язку з позивачкою. Його неактивна участь в житті доньки спричинена тривалим конфліктом між ним та позивачкою, проживанням на значній відстані від дитини та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні дитини, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 він фактично позбавлений можливості спілкуватися із донькою, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем. Незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в підготовці дитини до навчання чи не підтримання захоплень дитини, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що є результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів. Його спілкування з донькою не завдасть психологічного дискомфорту дитині, оскільки емоційний стан дитини може бути обумовлений не присутністю батька в її житті, оскільки дитина є заручником обставин, які вона не здатна вирішити, а для повноцінного психічного розвитку особистості дитини, необхідна участь обох батьків. Щодо належного способу захисту не визнаних, оспорених або порушених прав, вважає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та прав ОСОБА_7 , оскільки у зв`язку з тим, що він не являється біологічним батьком дитини, про що зазначає сама позивачка у позові, ефективним способом захисту є виключення його з відомостей про батьків з актового запису про народження дитини. Аналогічний позов був ним ініційований, але позивачка заперечувала проти його задоволення.

Позивач - ОСОБА_1 на судове засідання не з`явилася, в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, в судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Таценюк С.П. до суду не з`явилася, однак завчасно направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, з урахуванням наданого Органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області висновку про не доцільність позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що знає сторін по справі тривалий час, є кумою, на даний час спілкується з позивачем. Сім`ю сторін по справі знала до їх весілля на якому була дружкою. Відомо, що після розірвання шлюбу 18.05.2020 року сторони шлюбні відносини не підтримували, відносини щодо дитини після цього погіршилися. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю. Щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини вказала, що останній рік відповідача з дитиною не бачила, тільки в листопаді 2021 року він цікавився у неї дитиною. Зі слів позивача остання зверталася до відповідача за матеріальною допомогою, однак той повідомив, що сплатить аліменти. Відповідач знав, ще до народження дитини, що він не є її батьком. Вважає, що ініціатором розірвання шлюбу була позивач, причиною цього зі слів позивача була поведінка відповідача. Вона була присутня при словесних сварках між сторонами в сім`ї, однак ніяких агресивних дій з боку відповідача до дитини не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що позивача знає близько 10 років, як колегу по роботі, стосунки дружні, відповідача, як чоловіка позивача знає близько двох років, з останнім не спілкується. На протязі з двох років, він постійно перебуває у домі позивача і допомагає останній гуляти з дитиною. Близьких стосунків між ним та позивачем немає. За цей час він відповідача у позивача не бачив, останній раз восени 2019 року, коли він гуляв з дитиною позивача, то відповідач затіяв сварку з приводу цього, і забравши у нього дитину пішов гуляти з нею сам та в подальшому повернув дитину матері. Зі слів позивача відповідач не цікавиться життям дитини, але про те, що він не є батьком дитини знав, ще до її народження. Відомо, що позивач тривалий час працює «далекобійником» за кордоном і часто буває у службових відрядженнях. Хто був ініціатором розірвання шлюбу йому не відомо.

Суд, заслухавши учасників справи та свідків, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.07.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 488.

В шлюбі подружжя має малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 11.01.2019 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 59, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 . Батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

За рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, яке набрало законної сили 11.06.2020 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

За рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.05.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний. У рішенні встановлено наявність спільної дитини у шлюбі - ОСОБА_5 , сторони вказану обставини визнавали та були відсутні будь-які питання щодо батьківства.

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини - ОСОБА_5 , внесення змін до актового запису про народження дитини, мотивуючи його тим, що він будучи у Польші на роботі одного разу почув від дружини що його донька йому не рідна, та не придав цьому значення однак по приїзду в Україну зізнався що дружина проживає з іншим чоловіком сім`єю та остання повідомила що він не є батьком ОСОБА_6 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 вересня 2020 у задоволення позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2020 рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 вересня 2020 залишено без змін. Згідно постанови апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки встановлено, що позивач в момент реєстрації себе батьком ОСОБА_7 , знав що він не є її біологічним батьком, однак погодився на реєстрацію себе батьком дитини. При цьому у відзиві на апеляційну скаргу мати дитини просила рішення суду залишити без змін.

В лютому 2020 року мати дитини ОСОБА_1 звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука з даним позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 .

Згідно до положень ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема, позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1278 від 17.09.2021 року, про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 , затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З висновку вбачається, що у своїх письмових поясненнях до служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.07.2021 гр. ОСОБА_1 зазначила, що батько дитини ОСОБА_3 з серпня 2019 року з дитиною не проживає, не піклується про неї, не цікавиться її життям та здоров`ям, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Пояснила, що місце проживання/перебування гр. ОСОБА_3 їй не відоме, засоби зв`язку з ним відсутні. Наразі, її малолітня дочка ОСОБА_6 проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та вважає своїм батьком її цивільного чоловіка гр. ОСОБА_11 . Просила підтримати її та надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.08.2021 року батько дитини ОСОБА_3 надав службі у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області письмові пояснення в яких зазначив, що ознайомлений з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав та повністю заперечує позовні вимоги адже ніколи не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Пояснив, що з 2017 року офіційно працює в Республіці Польща водієм для перевезення вантажів автомобільним транспортом, вахтовим методом (3-4 місяці - робота, 1-1,5 місяці - відпочинок). Вказав, що перебуваючи за межами України телефонував, цікавився життям та здоров`ям дочки, по теперішній час матеріально утримує дитину та її матір. Зазначив, що 10.02.20020 року в Республіці Німеччина отримав важку травму руки, до 31.08.2020 року перебував там на стаціонарному лікуванні у медичному центрі, де йому проводили операційне втручання. З 01.09.2020 по 27.02.2021 проходив реабілітацію в Республіці Польща. Також зазначив, що з червня 2021 року ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_6 змінила місце проживання, не вказавши адреси, на телефонні дзвінки перестала відповідати. У зв`язку з цим, контакт батька з донькою припинився, наразі змоги брати участь у її вихованні та спілкуванні у нього не має. Просив службу у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області підтримати його та провести відповідну роботи з матір`ю ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у його спілкуванні з дитиною.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.07.2021 № 38364, станом на липень 2021 року заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, та на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у гр. ОСОБА_3 відсутня.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 21648 від 20.08.2021, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 16542, № 16543 від 08.07.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_3 .

26.08.2021 року спеціалісти служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області здійснили виїзд за місцем фактичного місця проживання гр. ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 . Встановлено, що в трикімнатній квартирі проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (мати), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (донька), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (співмешканець матері). Квартира орендована, облаштована відповідними меблями та побутовою технікою. У кухні проводиться косметичний ремонт, відчувається запах фарби, санітарно-гігієнічні умови проживання родини задовільні. Малолітня ОСОБА_6 має окрему кімнату в якій є ліжко для сну, комод, стіл для навчання, спортивний куточок. Дитина забезпечена сезонним одягом та взуттям, ігровим матеріалом.

За інформацією комунального некомерційного медичного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» м. Кременчука від № 1972/186, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на огляд лікаря-педіатра приходить у супроводі матері, рекомендації лікаря виконуються, дитина щеплена за календарем.

Гр. ОСОБА_1 роз`яснено норми законодавства, які регулюють права та обов`язки батьків щодо виховання та утримання дітей, зокрема те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який може застосовуватися лише тоді, коли іншим способом захистити права дитини неможливо.

01.09.2021 року питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. На засіданні комісії гр. ОСОБА_3 просив підтримати його та надати суду висновок про недоцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати ОСОБА_1 на засідання комісії прибути не змогла у зв`язку з народженням дитини та перебуванням у пологовому будинку, у телефонному режимі просила розглядати питання без неї. Дослідивши матеріали справи, члени комісії вирішили рекомендувати виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області прийняти рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що п итання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п. п. 15, 16, Постанови Пленуму верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини , захист її інтересів…), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

На підставі викладеного, повно, всебічно та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батька до дитини, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько дитини, тривалі періоди перебуває за кордоном, що є однією з підстав у зменшенні проявів його піклування за дитиною, крім того такою підставою є також непорозуміння між батьками, які мають наслідком зменшення спілкування. Батько дитини виявляє бажання піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини та її навчання, спілкуватися з дитиною має інтерес до її внутрішнього світу. Також батько дитини здійснює свій обов`язок по утриманню дитини, шляхом сплати аліментів, за якими, як встановлено у висновку органу опіки та піклування, останній заборгованості не має.

У відповідності до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення будь кого з батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Приймаючи рішення суд враховує наданий висновок органу опіки та піклування, з огляду на його обґрунтованість, при цьому він не суперечить інтересам дитини.

Суд звертає увагу, що всі показання свідків, базуються на відомостях які їм відомі зі слів позивача, при цьому будь-яких відомостей, які б свідчили про неналежне ставлення відповідача до дитини свідки не повідомили.

Умисне, свідоме, нехтування батьківськими обов`язками по вихованню дитини чи вчинення дій, спрямованих на порушення прав дитини, з боку відповідача, судом не встановлено.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Суд приймаючи рішення, виходить з якнайкращих інтересів для дитини, та враховує встановлену відсутність в діях батька умисного, свідомого нехтування батьківськими обов`язками по вихованню дитини чи вчинення дій, спрямованих на порушення прав дитини.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що обставини викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, судовий збір слід залишити на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 155, 157, 164, Сімейного кодексу України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 20.12.2021 року.