Номер справи 623/3743/21
Номер провадження 2-о/623/147/2021
У Х В А Л А

іменем України

про залишення заяви без руху

21 вересня 2021 року Суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Бєссонова Т. Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті , -

в с т а н о в и в:

21.09.2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вивчивши вказану заяву, ознайомившись з доданими до неї документами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Таким чином, заява про встановлення факту повинна відповідати вимогам ст. 175 ЦПК України.

У відповідності до п. 8 ч. 1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Заявник в заяві вказує , що встановлення факту смерті його матері необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, хоча заінтересованою особою вказує Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Окрім вищенаведених недоліків, заявником не виконано вимоги ч.2 ст.95 ЦПК України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), затвердженої Наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року №545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється.

Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання. Номери довідки про причину смерті і лікарського свідоцтва про смерть мають бути ідентичними. Довідка завіряється круглою печаткою закладу.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106-о), лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

Заявником до заяви про встановлення факту смерті не додано оригіналу лікарського свідоцтво про смерть (форма № 106/о) ОСОБА_2 . Надана копія, з якої неможливо встановити, який заклад охорони здоров`я видав довідку. Відсутність же цього доказу унеможливлює встановити юридичного факту про встановлення смерті особи (із зазначення причин смерті).

Окремо слід звернути увагу на те, що відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 316, 317 ЦПК України, на відміну від заяви про встановлення факту народження, яка може бути подана до будь-якого суду незалежно від місця проживання (перебування) заявника, заява про встановлення факту смерті може бути подана лише до суду за місцем проживання (перебування) заявника.

Як вбачається з заяви, заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, заявником не надано до суду доказів місця проживання, перебування у м. Ізюм, Ізюмському районі Харківської області (Ізюмська міська об`єднана територіальна громада), зокрема, витягу з Реєстру територіальної громади м. Ізюм або інших доказів на підтвердження вказаного.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, при відсутності доказів реєстрації місця проживання заявника в Ізюмській міській об`єднаній територіальній громаді, вищевказана заява, є не підсудною Ізюмському міськрайонному суду Харківської області.

Однак, оскільки на даний момент неможливо однозначно визначити підсудність вказаної заяви Ізюмському міськрайонному суду Харківської області, заявнику необхідно подати до суду відомості щодо реєстрації її місця проживання/перебування в Ізюмському районі та м. Ізюм Харківської області, які б в свою чергу виключили підстави для передачі вищевказаної заяви за підсудністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строків на їх усунення.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті залишити без руху і надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником ухвали.

Роз`яснити заявнику, що для усунення недоліків їй потрібно надати до суду оригінал медичної довідки про смерть та докази реєстрації місця проживання заявника в Ізюмській міській об`єднаній територіальній громаді, підстави залучення заінтересованої особи Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області та довести до відома, що у разі не усунення недоліків зазначених в ухвалі заява буде вважатися не поданою та буде повернута заявнику.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала не оскаржується.

Суддя: Т. Д. Бєссонова