Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/709/21
Провадження № 2/553/595/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20.09.2021м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючої судді Крючко Н.І.,
при секретарі Компанійцю А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, Подільської районної у м. Полтаві ради про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна,-
У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полтавської міської ради, Подільської районної у м. Полтаві ради про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна, в якому просив припинити право власності Позивача, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,3 кв. м., житлова площа 14,4 кв. м., визнати право власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та виділити в окремий об`єкт нерухомого майна індивідуальний (садибний) житловий будинок садибу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у складі: 1-а кімната (3) площею 14,4 кв.м., коридору (І) площею 6,2 кв.м., веранди (ІІ) площею 6,8 кв.м., кухні (2) площею 8,9 кв.м., загальною площа індивідуального (садибного) житлового будинку садиби, яка складає 36,3 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м., два навіси, ворота та огорожа.
Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.
Згідно ухвали суду від 11 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петренко В.П. в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представники відповідачів Полтавської міської ради, Подільської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. В ході підготовчого провадження представника відповідачів було надано відзиву на позов , в яких останні прохали відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
З матеріалів справи вбачається, що квартира розташована на першому поверсі 1 поверхового будинку та складається з 1-ї кімнати житловою площею 14,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната (3) площею 14,4 кв.м., коридору (І) площею 6,2 кв.м. веранди (ІІ) площею 6,8 кв.м., кухні (2) площею 8,9 кв.м. Загальна площа квартири 36,3 кв.м. Земельна ділянка, на якій вона розміщена, площею 0,0233 га знаходиться у моєму фактичному користуванні.
Належна позивачу на праві власності квартира АДРЕСА_1 фактично відповідає нормативному визначенню індивідуальний (садибний) житловий будиноксадиба.
Оскільки, об`єкт нерухомості одноповерховий, має вихід на огороджену земельну ділянку, яка примикає до нього, при цьому, приквартирна земельна ділянка площею 0,0233 га, знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 .. Квартира обладнана водопроводом холодної води, каналізацією, газопостачанням, опаленням, електропостачанням. Приміщення загального користування (у тому числі допоміжні) відсутні.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. ч.1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч.1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1,2ст.328 ЦК України).
Згідно ст.361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Відповідно до ст.381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
В обґрунтування позову позивачем вказувалось про те, що з метою раціонального користування будинком, реалізацію права власності, позивач вважав за необхідне змінити статусу одноповерхового двоквартирного зблокованого житлового та визначити його статус як індивідуального (садибного типу) житлового будинку, поділити будинок в натурі, визнати належну позивачу квартиру АДРЕСА_4 окремим домоволодінням та визнати за ним право власності.
Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Житловий будинок в якому знаходиться належна мені квартира є садибним /індивідуальним/ житловим будинком, який складається з 4-х (чотирьох) квартир, які мають окремі, не пов`язані між собою, вхідні двері у відповідні квартири.
Відповідно до ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
За змістом до ст.382 ЦК України квартира є об`єктом права власності. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Тобто, такий режим означає, що співвласники володіють та користуються цим майном сумісно.
Відповідно до ст.ст.364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
Так частинами 1, 2 статті 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.
За змістом п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
За правилами ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у раз недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду.
В пунктах п.п.2.4,2.6 Інструкції зазначено, що поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, який містить такі дані:
а) кому належить об`єкт нерухомого майна;
б) на підставі яких правовстановлюючих документів;
в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна;
г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками;
ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою;
д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси;
е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).
Враховуючи, що домоволодіння АДРЕСА_2 фактично розділено на декілька частин, право власності сторін оформлено окремими Свідоцтвом про право власності на відповідні квартири, власники яких кожний окремо та самостійно користуються ними, виходячи з власних потреб, тому позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Згідно висновку експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 5 від 25.01.2021 року, складеного судовим експертом Федоровим Д.Ф., зазначено, що об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , за своїм фактичним використанням відповідає нормативному визначенню одноквартирний (садибний) житловий будинок садиба. Земельна ділянка, що примикає до частини житлового будинку (квартири АДРЕСА_4 ) за вказаною адресою, ізольована, огороджена металевим парканом у сталевих стовпах. За час експлуатації житлового будинку склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, площа якої 233 м2, з яких 128 м2 під забудовою частини житлового будинку, 105 м2 - двір. Існування частини житлового будинку як об`єкту нерухомого майна технічно можливо у складі: частина житлового будинку (загальною площею 36,3 м2, житловою площею 14,4 м2) коридор №1, веранда №ІІ, кухня №2, кімната №3, два навіси, ворота та огорожа. Ринкова вартість 165300,00 гривень ( а.с.10-21).
Наведені вище обставини спростовують твердження сторони відповідачів про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ..
Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
З огляду на наведені вище фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 328, 610, 611, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 4, 12,13, 264-265, 279, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, Подільської районної у м. Полтаві ради про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна - задовольнити.
Припинити право власності Позивача, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,3 кв. м., житлова площа 14,4 кв. м..
Визнати право власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та виділити в окремий об`єкт нерухомого майна індивідуальний (садибний) житловий будинок садибу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у складі: 1-а кімната (3) площею 14,4 кв.м., коридору (І) площею 6,2 кв.м., веранди (ІІ) площею 6,8 кв.м., кухні (2) площею 8,9 кв.м., загальною площа індивідуального (садибного) житлового будинку садиби, яка складає 36,3 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м., два навіси, ворота та огорожа.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко