КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М. Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Вищий навчальний заклад «Київський університет ринкових відносин» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування нерухомим майном, пені за несвоєчасну сплату орендної плати, інфляційних втрат, неустойки у розмірі подвійної орендної плати (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 12 лютого 2021 року),-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Вищий навчальний заклад «Київський університет ринкових відносин» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю в якому з урахуванням змінених позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь:

- заборгованість зі сплати орендної плати за користування нерухомим майном у розмірі 265 666 грн 79 к.;

- пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 8 818 грн 92 к.;

- інфляційні втрати внаслідок невиконання зобов`язання зі своєчасної сплати орендної плати у розмірі 19 076 грн 81 к.;

- неустойку у розмірі подвійної орендної плати в сумі 531 333 грн 58 к.

- судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 248 грн 95 к. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 26 723 грн 50 к.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 01 жовтня 2015 року разом з іншими співвласниками ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) уклав з Університетом договір оренди, згідно з яким на підставі акта приймання-передачі передав відповідачу в оренду належні йому 1/6 частки нежилих приміщень № 1а, з № 1 по № 14 (групи приміщень № 70) (в літ. А) загальною площею 177,70 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1958. Пізніше, позивач набув право власності на нежилі приміщення в цілому - на підставі договору дарування від 30 листопада 2016 року, укладеного з ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2809 та на підставі договору дарування від 10 квітня 2019 року, укладеного з ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парубець С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 183.

Згідно ч. 1 ст. 770 ЦК України до нього як до нового власника нежилих приміщень перейшли права та обов`язки усіх наймодавців за договором оренди від 01 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 2.1 договору строк оренди встановлено з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно.

Згідно п. 3.1.7 договору в день закінчення строку оренди відповідач мав звільнити і передати позивачу нежилі приміщення в тому ж стані, в якому він їх прийняв, за винятком звичного зносу, а також вивезти все своє майно і відокремлені поліпшення цих приміщень. Звільнення нежилих приміщень підтверджується актом прийому - передачі, підписаним позивачем та відповідачем у день закінчення строку оренди.

В порушення п. 2.1, 3.1.7 договору та ст. 758 ЦК України відповідач у встановлений строк нежилі приміщення позивачу не повернув, акт приймання - передачі не підписав, ключі від них не віддав, з жодними пропозиціями щодо їх передачі (повернення) до позивача не звертався. У зв`язку з цим позивач був змушений самостійно, з залученням співробітників поліції, а також служби аварійного відкриття замків здійснити 03 березня 2020 року доступ (вхід) до цих нежилих приміщень.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Вищий навчальний заклад «Київський університет ринкових відносин» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування нерухомим майном, пені за несвоєчасну сплату орендної плати, інфляційних втрат, неустойки у розмірі подвійної орендної плати (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 12 лютого 2021 року) - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 16 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що незважаючи на наявність акту приймання - передачі від 01 лютого 2017 року відповідач фактично не повернув позивачу нежилі приміщення, продовжуючи користуватися ними після закінчення строку оренди - нічим іншим неможливо неупереджено пояснити дії відповідача щодо продовження дії договорів на постачання комунальних послуг, електричної енергії, послуг з охорони нежилих приміщень, їх оплати, укладання таких договорів в новій редакції вже після 01 лютого 2017 року.

Крім того, суд першої інстанції не врахував та не здійснив належного дослідження наявних в матеріалах справи доказів наданих позивачем з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ЦПК України

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем як докази копії договору №56/29/16/ОБ/Ос-2020 від 02 січня 2020 року про централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду поліції, укладеного ОСОБА_1 та Управлінням поліції охорони в м. Києві; акта перезакриття об`єкта, що охороняється від 03 березня 2020 року; акта про доступ до приміщення від 03 березня 2020 року; листа ОСОБА_1 до ректора Університету від 21 листопада 2019 року; листа Управління поліції охорони в м. Києві від 03 березня 2020 року № 3-ад/43/29/16/01-2021; листа ТОВ «Новобудова» від 26 лютого 2021 року № 178/8; довідки ТОВ «Новобудова» від 26 лютого 2021 року № 176/4; договору від 01 лютого 2011 року № ОР-А-129, укладеного між Університетом та ТОВ «Новобудова» про надання комунальних послуг, послуг з технічного обслуговування спільних інженерних мереж та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, з додатком до договору; копія розрахунку вартості житлово-комунальних послуг до договору № ОР-А-5 від 01 лютого 2018 року; копія договору на постачання електроенергії від 06 грудня 2018 року (а.с. 219 -241) не спростовують факт підписання позивачем ОСОБА_1 акта приймання-передачі від 01 лютого 2017 року, в якому він вказав про повернення йому нежилих приміщень № 1а, з № 1 по № 14 (групи приміщень № 70) (в літ. А) загальною площею 177,70 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до умов договору оренди від 01 лютого 2016 року, в зв`язку із закінченням строку оренди.

Тому, суд першої інстанції вважав, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення орендної плати, у зв`язку з неповерненням об`єкта оренди орендодавцю внаслідок закінчення строку дії договорів оренди від 01 жовтня 2015 року та від 01 лютого 2016 року, а також вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати, інфляційних втрат, неустойки у розмірі подвійної орендної плати за періоди з 01 лютого 2016 року по 01 лютого 2017 року та з 01 лютого 2017 року по 03 березня 2020 року відсутні.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що строк позовної давності для вимог про стягнення орендної плати за останнім за часом місяцем оренди (за січень 2017 року) почав свій перебіг 06 лютого 2017 року і закінчився 06 лютого 2020 року . З позовом до суду згідно з інформацією Укрпошти про дату оформлення відправлення, зазначеної на конверті, позивач звернувся 10 вересня 2020 року, тобто позивач пропустив строк позовної давності для звернення з вимогами за період 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2017 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 разом з іншими співвласниками ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) та Університетом укладено договір оренди, згідно з яким на підставі акта приймання-передачі позивач та співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передав відповідачу в оренду належні йому 1/6 частки нежилих приміщень № 1а, з № 1 по № 14 (групи приміщень № 70) (в літ. А) загальною площею 177,70 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 20-26, том 1).

У подальшому, 01 лютого 2016 року ОСОБА_1 разом з іншими співвласниками ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) укладено з відповідачем договір оренди, згідно з яким на підставі акта приймання-передачі передав відповідачу в оренду належні йому 1/6 частки нежилих приміщень № 1а, з № 1 по № 14 (групи приміщень № 70) (в літ. А) загальною площею 177,70 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 100-105, том 1).

На час звернення позивача із даним позовом, указані приміщення належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1958. Пізніше, позивач набув право власності на нежилі приміщення в цілому - на підставі договору дарування від 30 листопада 2016 року, укладеного з ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2809 та на підставі договору дарування від 10 квітня 2019 року, укладеного з ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парубець С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 183 (а.с. 27-34, том1).

Згідно ч. 1 ст. 770 ЦК України до ОСОБА_1 , як до нового власника нежилих приміщень, перейшли права та обов`язки усіх наймодавців за договором оренди від 01 лютого 2016 року.

ОСОБА_1 у відповіді на відзив визнав факт укладення договору оренди від 01 лютого 2016 року, чим спростоване зазначене ним твердження у позові про невиконання орендарем обов`язку з повернення майна внаслідок закінчення строку договору оренди від 01 жовтня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до п. 2.1 договору оренди від 01 лютого 2016 року строк оренди нежилих приміщень за даним договором («Оренда») встановлюється з 01 лютого 2016 року («День початку») по 01 лютого 2017 року включно («День Закінчення»).

Згідно з п. 2.2 договору оренди від 01 лютого 2016 року Акт прийому-передачі Нежилих приміщень. Сторони складають і підписують Акт прийому-передачі Нежилих приміщень, який є невід`ємною частиною цього Договору (т. 1, а.с. 100).

Пунктом 3.1.7 договору оренди від 01 лютого 2016 року передбачено, що в день закінчення строку оренди орендар звільняє і передає нежилі приміщення орендодавцю в тому ж стані, в якому орендар спочатку прийняв нежилі приміщення в тому ж стані, в якому він їх прийняв, за винятком звичного зносу, а також вивезти все своє майно і відокремлені поліпшення цих приміщень. Звільнення нежилих приміщень підтверджується актом прийому-передачі, підписаним позивачем та відповідачем у день закінчення строку оренди (а.с. 100-105, том1).

Згідно наявної в матеріалах справи копії акта приймання-передачі від 01 лютого 2017 року за яким Університет (орендар) в особі проректора ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (орендодавці) склали цей акт про таке (а.с. 107, том 1):

«1. У відповідності до умов договору оренди від 01 лютого 2016 року, в зв`язку із закінченням строку оренди, орендар передав, а орендодавці прийняли нежилі приміщення № 1а, з № 1 по № 14 (групи приміщень № 70) (в літ. А) загальною площею 177,70 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу позивачем не надано доказів на спростування указаного акту приймання -передачі.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей акт є належним, допустимим та достовірним доказом, якого достатньо для підтвердження факту повернення відповідачем спірних нежитлових приміщень позивачу як орендодавцю. Акт містить підпис орендаря в особі проректора ОСОБА_5 , засвідчений гербовою печаткою Університету, та підписиорендодавців ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 . Справжність підпису ОСОБА_1 в цьому акті стороною позивача під сумнів не ставилась, клопотання про проведення експертизи документа не заявлялось.

При цьому наявні в матеріалах справи копії договору №56/29/16/ОБ/Ос-2020 від 02 січня 2020 року про централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду поліції, укладеного ОСОБА_1 та Управлінням поліції охорони в м. Києві; акта перезакриття об`єкта, що охороняється від 03 березня 2020 року; акта про доступ до приміщення від 03 березня 2020 року; листа ОСОБА_1 до ректора Університету від 21 листопада 2019 року; листа Управління поліції охорони в м. Києві від 03 березня 2020 року № 3-ад/43/29/16/01-2021; листа ТОВ «Новобудова» від 26 лютого 2021 року № 178/8; довідки ТОВ «Новобудова» від 26 лютого 2021 року № 176/4; договору від 01 лютого 2011року № ОР-А-129, укладеного між Університетом та ТОВ «Новобудова» про надання комунальних послуг, послуг з технічного обслуговування спільних інженерних мереж та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, з додатком до договору; копія розрахунку вартості житлово-комунальних послуг до договору № ОР-А-5 від 01 лютого 2018 року; копія договору на постачання електроенергії від 06 грудня 2018 року (т. 1, а.с. 219 -241) не спростовують факт підписання позивачем ОСОБА_1 акта приймання - передачі від 01 лютого 2017 року, у якому він зазначив про повернення йому нежилих приміщень № 1а, з № 1 по № 14 (групи приміщень № 70) (в літ. А) загальною площею 177,70 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до умов договору оренди від 01 лютого 2016 року, в зв`язку із закінченням строку оренди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення орендної плати, у зв`язку з неповерненням об`єкта оренди орендодавцю внаслідок закінчення строку дії договорів оренди від 01 жовтня 2015 року та від 01 лютого 2016 року, а також вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати, інфляційних втрат, неустойки у розмірі подвійної орендної плати за періоди з 01 лютого 2016 року по 01 лютого 2017 року та з 01 лютого 2017 року по 03 березня 2020 року відсутні.

Доводи апеляційної скарги на те, що наявність акту приймання - передачі від 01 лютого 2017 року не свідчить про припинення використання відповідачем указаного нежитлового приміщення, колегія суддів вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували даний акт, а також, доказів, що підтверджували факт використання відповідачем спірного приміщення.

При цьому саме по собі укладення відповідачем договорів, не свідчить про використання указаного нежитлового приміщення, оскільки позивач з 01 лютого 2017 року до листопада 2019 року (тобто протягом більше ніж два роки) не звертався з вимогами до відповідача.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді