Справа № 204/8113/21
Провадження № 2/204/2471/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Згідно листа від 02 червня 2021 року, виданого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 01 червня 2021 року зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 13 лютого 1970 року по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 13 серпня 2007 року по теперішній час. Згідно Акту від 12 червня 2020 року, складеного у присутності двох свідків, відповідач ОСОБА_2 починаючи з 13 серпня 2007 року і до теперішнього часу фактично не проживає за своєю зареєстрованою адресою: АДРЕСА_2 . Реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди в праві вільного користування та розпорядження будинком, а саме: позивач вимушена сплачувати за відповідача кошти за комунальні послуги - користування газопостачанням, водопостачанням, електроенергією. Крім того, з вини відповідача позивач на теперішній час позбавлена можливості оформити субсидію, щоб значно полегшити свої витрати на опалення під час опалювального сезону. Відповідач фактично не проживає за зареєстрованою адресою вже понад 14 років. Де відповідач в дійсності зараз мешкає позивачу не відомо, де він працює чи фактично перебуває позивачу також не відомо, засоби зв`язку з відповідачем відсутні. У зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , а саме: Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 вересня 1997 року Виконавчим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» на підставі розпорядження (наказу) від 15 вересня 1997 року № 2609-97 (а.с. 7); Ѕ частина на підставі договору дарування частини квартири від 10 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіним М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1938 (а.с. 8-9).

У відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-8173 від 02 червня 2021 року зазначено, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 01 червня 2021 року зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 13 лютого 1970 року по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 13 серпня 2007 року по теперішній час (а.с. 12).

З відповіді обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 27 жовтня 2021 року також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 13 серпня 2007 року значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, у позовній заяві позивач наполягала на тому, що відповідач ОСОБА_2 з моменту реєстрації не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , його особистих речей у квартирі немає, участі в утриманні квартири відповідач не несе.

З Акта від 10 червня 2020 року, складеного сусідами позивача - ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) вбачається, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з моменту його реєстрації (а.с. 13).

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції, що діяв станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, тобто станом на 22 жовтня 2021 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05 листопада 2021 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

У пункті 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки не проживає там понад чотирнадцять років, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою.

Таким чином, оцінивши докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , та вважає необхідним дані позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 908,00 грн.

На підставі ст.ст. ст.ст. 319, 383, 391 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень, 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез