Справа № 438/362/21 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/3319/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 липня 2009 року між ним та ОСОБА_1 укладено шлюб, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стверджує, що їхні відносини з відповідачем погіршилися, у них виникли різні погляди на сімейні цінності, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, а протиріччя та непорозуміння унеможливили їхнє спільне проживання. Зазначає, що у зв`язку з сімейно-побутовими проблемами та діаметрально-протилежними поглядами на сімейне життя виникла неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, відтак подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Вказує, що за згодою і домовленістю з відповідачем, а також за бажанням дітей, їхній син ОСОБА_7 залишиться проживати з ним в місті Києві, де він навчається у Київській гімназії № 47, а дочка, ОСОБА_8 , залишиться проживати з відповідачкою.. З наведених підстав просить, не вживаючи заходів для примирення, розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста ДрогобичаДрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів у цей день зроблено відповідний актовий запис за № 336, згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23 липня 20009 року.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 липня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 23 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис за № 336.

Відповідачу ОСОБА_1 залишено прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, який розірвано « ОСОБА_9 ».

Шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 908 грн.

Рішення суду щодо мотивувальної його частини оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що відповідач не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу, однак в мотивувальній частині рішення судом першої інстанції невірно встановлено обставини, які матимуть преюдиціальне значення для інших справ, які розглядаються або будуть розглядатися між цими сторонами. Зазначає, що невірно встановлено момент припинення шлюбних відносин, а саме, з 2015 року, оскільки такі фактично припинилися з січня 2020 року. Однак суд помилково взяв до уваги суперечливі та взаємовиключні пояснення позивача, який постійно змінював час припинення шлюбних відносин, вказуючи різні роки, починаючи з 2015 року до 2019 року. Вважає, що в основу висновків суду фактично покладено лише вибіркові пояснення позивача та його представників, не взявши до уваги, що такі мають суперечливий та взаємовиключний характер. Вказує, що судом не досліджено фотографії та зміст переписки між сторонами наприкінці 2019 року, яка містить підтвердження ведення ними спільного побуту, а, отже, і збереження в цей період шлюбних відносин. Звертає увагу, що показами свідків підтверджується, що позивача та відповідача часто бачили разом в магазинах та кафе, на вечірках та святкуваннях дня народження і у свідків не виникало сумнівів, що вони перебувають у шлюбних відносинах до 2020 року. З наведених підстав просить рішення суду частково скасувати та змінити мотивувальну частину, виклавши обставини справи щодо моменту фактичного припинення шлюбних відносин на підставі належного, повного та безпосереднього дослідження та оцінки доказів судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що причини, з підстав яких позивач просить розірвати шлюб, є обґрунтованими, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, і відповідач визнала позов, не заперечувала щодо розірвання шлюбу.

Оскільки апелянт ОСОБА_1 погоджується з рішенням суду першої інстанції про розірвання шлюбу, однак не погоджується з його мотивувальною частиною що стосується встановлення моменту припинення подружніх відносин, встановлення часу, з якого сторони не проживали разом, не вели спільного господарства, то законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється лише в оскаржуваній частині.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неправильного, на думку апелянта, встановлення судом першої інстанції часу припинення шлюбних відносин сторін, незгода апелянта з висновком суду першої інстанції про надання позивачем достатніх, належних і допустимих доказів припинення таких відносин з 2015 року та не підтвердження такими доказами доводів відповідача про припинення шлюбних відносин з 2020 року, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що шлюбні відносини між сторонами, ведення ними спільного господарства припинилися у 2015 році, при цьому суд взяв до уваги пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , допитаних судом, як свідків.

Позивач під час розгляду справи ствердив, що фактичні подружні стосунки між ним та відповідачем, ведення спільного господарства припинились з 2015 року, а відповідач зазначила, що їх відносини, як дружини і чоловіка, фактично припинилися у січні 2020 року.

Разом з тим, у відзиві відповідач ОСОБА_1 сама зазначила, що позивач справді останні два роки здебільшого проживав у м. Києві, а вона у м. Трускавець, але вона вважала їх сім`єю, оскільки позивач аргументував їх окреме проживання ремонтом у власній квартирі в м. Києві, та вважала, що їхнє окреме проживання має тимчасовий характер.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції взяв до уваги довідку про реєстрацію місця проживання особи, видану адміністратором ЦНАП за №11225154 від 12.12.2019 р., з якої вбачається, що ОСОБА_3 виїхав з м. Трускавця, змінив адресу своєї реєстрації, зокрема зареєстрований з 24 вересня 2015 року по теперішній час у місті Києві, за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд враховує і ту обставину, що позивач ОСОБА_3 з липня 2016 року Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією зареєстрований, як фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності та місцезнаходження при здійсненні такої реєстрації ОСОБА_3 вказав як АДРЕСА_1 .

Наведене, згідно висновку суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, свідчить, що з 2015 року позивач не мав наміру постійно проживати з відповідачем у м. Трускавці та змінив місце проживання та реєстрації у м. Києві, де і постійно проживав, час від часу приїжджаючи до м. Трускавця, для того, як зазначає позивач, щоб побачити дітей, поспілкуватися з ними, провести з ними час.

Твердження апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд врахував лише пояснення ОСОБА_3 , не відповідають дійсності, оскільки суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, , врахував пояснення ОСОБА_1 , дав оцінку показанням свідків, іншим наявним у матеріалах справи доказам

Висновок щодо моменту припинення подружніх відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовував поясненнями не лише позивача ОСОБА_3 , а також враховуючи показання свідка ОСОБА_10 , який займав посаду керівника ОСББ «Затишок», де проживала відповідач, який підтвердив, що позивач з вересня 2015 року не проживав постійно за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо доводів апелянта про те, що у позовній заяві від 11.03.2021 ОСОБА_3 вказав, що він проживає у м. Києві останніх два роки та з 2019 року у нього погіршилися відносини з відповідачем, а у подальшому - у клопотанні представника позивача (адвоката Сисина С.В.) про долучення доказів від 20.04.2021, у відповіді на відзив іншого представника позивача (адвоката Додух О.І.) від 25.05.2021, а також у своїх поясненнях в суді ОСОБА_3 та його представники вказують про фактичне припинення позивачем шлюбних відносин з відповідачем з 2015 року, то з цього приводу суд апеляційної інстанції враховує надані пояснення ОСОБА_3 , згідно з якими при поданні позову для нього було несуттєвим зазначення в позовній заяві часу припинення шлюбних відносин, оскільки він був переконаний, що ОСОБА_1 визнає позов та у неї немає до нього жодних претензій майнового характеру, враховуючи укладений між ними під час реєстрації шлюбу шлюбний договір. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що в інших заявах по суті справи (крім позовної заяви від 11.03.2020), наданих позивачем та його представниками у суді першої інстанції, а також у наданих суду неодноразових поясненнях, ОСОБА_3 вказував про фактичне припинення між ним та відповідачем шлюбних відносин з 2015 року.

За таких обставин, доводи апелянта про надання позивачем протягом судового розгляду неодноразово суперечливих та взаємовиключних пояснень, є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції проігнорував зміст наданої відповідачем переписки між позивачем та відповідачем, а також наданих суду відповідачем фотографій, не дав їм належної оцінки, як доказам, оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд дійшов, на переконання суду апеляційної інстанції, правильного висновку, що надані суду на підтвердження заявлених заперечень відповідачем скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, Instagram із зображенням спільного відпочинку, спільної присутності на святкуванні свят, пересилання позивачем на рахунок відповідача коштів, не є беззаперечним доказом наявності подружніх відносин сторін в період 2015-2020 років.

Згідно тверджень сторін позивач є власником квартири у м. Києві з 2019 року, і до придбання ним житла, у м. Києві проживала мати позивача, в квартирі якої проживав позивач.

У той же час, серед наданих суду фотографій відсутні такі фотографії спільного проживання відповідачів у м. Києві. Надані суду відповідачем скріншоти повідомлень з телефону та планшету відповідача свідчать лише про наявність спілкування між сторонами (що не виключається при припиненні шлюбних відносин), однак такі повідомлення не свідчать про наявність між сторонами спільного побуту, їх спільне проживання та відповідачем не надані такі повідомлення (листування), які би могли свідчити про піклування щодо один одного, вирішення питання спільних витрат чи вирішення питання щодо їх спільного проживання.

Надані відповідачем фотографії спільного відпочинку сторін не свідчать про наявність спільного побуту та спільного проживання, оскільки такі фотографії підтверджують лише спілкування сторін у межах спільних подій у присутності кола спільних знайомих та на відпочинку разом з дітьми, наявність таких фотографій про спільний відпочинок з дітьми та спільними знайомими позивач обґрунтував у суді лише необхідністю спілкування з відповідачем в інтересах спільного виховання їх дітей.

На думку апеляційного суду факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання повідомлень один одному в мережі Viber, Instagram, самі по собі, без доведення факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не свідчить про те, що між сторонами у період 2015 2020 років мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо встановлення часу припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а відтак колегія суддів не вбачає підстав для скасування мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду в частині, що стосується встановлення моменту припинення шлюбних відносин між сторонами.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.12.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк