Провадження № 22-ц/801/2376/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 рокуСправа № 127/22688/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Врадіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про визнання батьківства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Слободян Галина Володимирівна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. в приміщенні суду, повний текст рішення складено 21 вересня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Врадіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про визнання батьківства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2010 року позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась двійня: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Після сварки з відповідачем позивач на деякий час переїхала до смт Врадіївка, де зареєструвала дітей, відомості про батька дитини у свідоцтві про народження її синів записано зі слів матері-позивача відповідно до частини першої статті 135 СК України. Невдовзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 примирились, позивач переїхала жити до відповідача в м. Вінницю. 23 квітня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року шлюб розірвано. Рішенням суду було встановлено, що від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу відповідач вирішив не визнавати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 своїми дітьми, матеріальної допомоги на їх утримання не надає.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 батьком дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни в актові записи про народження дітей.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 121, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області 17 грудня 2012 року, і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 120, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області 17 грудня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Слободян Г. В.,подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд першої інстанції витребував докази (дані щодо реєстрації дітей) після закінчення підготовчого засідання, чим порушив норми процесуального права. Письмові пояснення третьої особи є неналежними доказами.

Суд першої інстанції як на доказ визнання батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 послався на рішення суду про розірвання шлюбу, однак цей факт відображено зі слів ОСОБА_1 , відповідача в судовому засіданні не було.

Суд дійшовши висновку, що відповідач ухилився від проведення експертизи, а сторона відповідача не довела неможливості явки відповідача до експертної установи, що свідчить про його небажання отримати результат, не врахував того факту, що можливості приїхати в Україну у нього немає, у зв`язку з запровадженням у державі карантинних обмежень.

Відповідач перетнув кордон України 10 жовтня 2020 року до пред`явлення позову про визнання батьківства. Майна та родичів на території України у відповідача немає, кошти на приїзд до України та перебування на території України через карантинні обмеження (самоізоляція) відсутні. Тому висновок суду про ухилення відповідача від явки для проведення експертизи є передчасним. У справі відсутні докази походження дітей від відповідача. Судом не встановлено факти спільного проживання сторін в період зачаття та народження дітей.

У судовому засіданні адвокат апелянта ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та її адвокат Люлик Р.І. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 30 листопада 2010 року /а. с. 14/.

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області 17 грудня 2012 року, батьками записані ОСОБА_1 , ОСОБА_7 . /а. с. 15-16/.

Запис про батька дітей в Книзі реєстрації народжень проводився відповідно до частини першої статті 135 СК України, оскільки позивач ОСОБА_1 не перебувала в зареєстрованому шлюбі та була відсутня спільна заява батьків про державну реєстрацію, про що повідомив Врадіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси). /а. с. 89/.

З 23 квітня 2014 року сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року (справа №127/25110/14-ц) шлюб сторін розірвано. /а. с. 17-18/. Зазначеним рішенням суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 встановлено, що від шлюбу сторони мають трьох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 17-18/.

Згідно клопотання експерта №СК-19/102-21/2374-БД від 15 лютого 2021 року для проведення молекулярно-генетичної експертизи необхідно було забезпечити явку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в експертну установу на 04 березня 2021 року з 10-00 год. до 11-00 год. для відбору експериментальних зразків (матеріалу). /а. с. 63/. Копію зазначеного клопотання експерта отримала представник відповідача - адвокат Слободян Г.В. /а. с. 66/. Відповідач ОСОБА_2 04 березня 2021 року в експертну установу не з`явився.

З клопотання експерта №СЕ-19/102-21/2374-БД від 04 березня 2021 року вбачається, що 04 березня 2021 року до Вінницького НДЕКЦ МВС України для відбору експериментальних зразків з`явились позивач ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 не з`явився. Відбір зразків відкладено на 05 квітня 2021 року з 14 до 15 год /а. с. 69/. Про дату явки в експертну установу повідомлено представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Слободян Г.В. /а. с. 72/.

Згідно повідомлення Вінницького НДЕКЦ МВС України про неможливість проведення експертизи №СЕ-19/102-21/2374-БД від 05 квітня 2021 року для відбору біологічних зразків повторно з`явилися лише ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_2 для відбору експериментальних зразків повторно не з`явився. Відповідно до частини восьмої статті 72 ЦПК України експертною установою повідомлено про неможливість проведення експертизи. /а. с. 74/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки проведення генетичної експертизи мало важливе значення (доказ підтвердження батьківства відповідача відносно двох дітей), відповідач ОСОБА_2 ухилився від подання експертам необхідних матеріалів, а без них провести експертизу неможливо, тому відповідно до статті 109 ЦПК України суд вважав можливим визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому судом враховано інші обставини і докази, зокрема, те, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2014 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року розірвано (справа № 127/25110/14-ц), зазначеним рішенням суду встановлено, що від шлюбу сторони мають трьох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд зазначив, що відповідно до листа генерального директора Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності Руденко І. № б/н від 31 травня 2021 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» заборони для перетину державного кордону на в`їзд в Україну громадянам України не встановлено, тобто відповідач ОСОБА_2 мав можливість прибути в Україну для надання експериментальних зразків необхідних для проведення судової експертизи.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_7 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. (справа №399/1029/15-ц) зазначено, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідачем не доведено неможливості його явки до експертної установи для забору біологічного матеріалу для проведення генетичної експертизи, що свідчить про його небажання отримати результат експертизи.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. (справа №760/3977/15-ц) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

У статті 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. №52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач, який був належно повідомлений про дату, час та місце проведення призначеної судом судово-біологічно (генетичної) експертизи (забору біологічного матеріалу), до експертної установи двічі не з`явився, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної судової експертизи (надання необхідних матеріалів для проведення експертизи), тому враховуючи викладене і те, що для сторони позивача проведення генетичної експертизи мало важливе значення (доказ підтвердження батьківства відповідача відносно двох дітей), ОСОБА_2 ухилився від подання експертам необхідних матеріалів, а без них провести експертизу неможливо, суд відповідно до статті 109 ЦПК України визнав факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує наведені в апеляційній скарзі аргументи й те, що відповідачем не оспорюється та обставина, що він був обізнаний з наслідками ухилення від проведення експертизи, передбаченими статтею 109 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає також й те, що судом першої інстанції враховано, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2014 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року розірвано (справа №127/25110/14-ц), зазначеним рішенням суду встановлено, що від шлюбу сторони мають трьох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції як на доказ визнання батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 послався на рішення суду про розірвання шлюбу, однак цей факт відображено зі слів ОСОБА_1 , а відповідача в судовому засіданні не було, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_2 ухилився від подання експертам необхідних матеріалів, а без них провести експертизу неможливо, тому відповідно до статті 109 ЦПК України судом визнано факт для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а саме витребував докази (дані щодо реєстрації дітей) після закінчення підготовчого засідання, та взято до уваги письмові пояснення третьої особи, які є неналежними доказами, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки справа по суті вирішена правильно.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того факту, що можливості приїхати в Україну у відповідача немає, у зв`язку з запровадженням у державі карантинних обмежень та відсутністю коштів, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, оскільки доказів на підтведження цих обставин суду апеляційної інстанції не надано.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Суд першої інстанції правомірно відмовив в застосуванні строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 20 СК України позовна давність не застосовується до вимог, що випливають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138 і частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Вказаний перелік є вичерпним, а тому до позовних вимог про визнання батьківства за рішенням суду, яке передбачене статтею 128 СК України, позовна давність не застосовується.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак судовий збір сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги слід залишити за відповідачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Слободян Галина Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.