КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/7778/21-ц

номер провадження №22-ц/824/16414/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чаруковського Романа Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року /суддя Хайнацький Є.С./

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» та просив стягнути нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, в сумі 22 259 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 17.07.2017 року по 12.02.2021 року в розмірі 251 906 грн. 75 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 4 697 грн. 25 коп., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, в сумі 22 259 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 17.07.2017 року по 12.02.2021 року в розмірі 251 906 грн. 75 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 4 697 грн. 25 коп., вирішено питання судового збору./а.с. 186-192/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ «Українська залізниця» Чаруковський Р.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України. Вказував, що табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати. Позивач не надав табелі обліку робочого часу, а надані - розрахунок оплати середньої зарплати, розрахунок оплати відпустки, розрахунки заробітної плати за березень-липень не містять дати та печатки підприємства, тому у відповідача існують сумніви у достовірності наданих документів. Через втручання невідомих осіб в діяльність підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією, що підтверджено Науково-правовим висновком ТІШ України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року. Крім того відповідно до листа № 343 від 11.05.2021р., за першу половину березня 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 1915,44 грн. з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів, яка ним 28.07.2017р. отримана у касі м. Лиман. Також заробітна плата за період з 01.01.2017 р. по 28 02.2017 р. у розмірі 11 997,73 була перерахована позивачу на особовий рахунок. З 16 березня 2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція" до Дирекції у місті Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати. Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період січень-липень 2017р. відсутня. До того ж, додані до позовної заяви копії табелів, розрахунків заробітної плати за березень-липень 2017 рок були виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Іловайськ, та оформлені з порушенням вимог чинного законодавства.

Наголошував також, що не враховано висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Окремо наголошував, що позовна заява в частині стягнення середнього заробітку подана позивачем з пропуском строку позовної давності і наявні підстави для її застосування (заява була додана до відзиву). За змістом висновку Великої палати Верховного суду від 30.01.2019 р. по справі №910/4518/16, для позовної вимоги про стягнення середнього заробітку застосовується трьохмісячний строк позовної давності, який розпочався з 12.07.2017р. (наступний день після звільнення) та сплинув 11.10.2017р.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що позиція АТ «Українська залізниця» ґрунтується на твердженні про відсутність первинних документів, при цьому відповідач не вказав, що на підприємстві діє сучасне електронне начислення заробітної плати і ведення табельного обліку - «АРМ ФОБОС». Документообіг на підприємстві ведеться - «УЗ СКЕДО». Усі дані по мережі передавалися у Київ та Лиман і зокрема і щодо організації роботи відповідної комісії по врегулюванню спірних питань по виплаті заробітної плати звільненим працівникам, в тому числі і прийнятті рішень по виплаті не оспорюваних сум. Посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи з непідконтрольної Україні території не є підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Висновок Торгово-промислової палати України є таким, що не може бути доказом звільнення власника чи уповноваженого ним органу від відповідальності перед найманим працівником, у висновку не зазначено, що відповідач звільняється від обов`язків передбачених ст.117 КЗпП України. Щодо доводів про те, що довідки, надані позивачем є неналежними, оскільки не засвідчені в установленому законом порядку печаткою підприємства, вказувала, що відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині стягнення середнього заробітку, за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати, на підставі наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Донецька залізниця» з 04.08.1999 року.

Відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ДП «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З 01.03.2017 року на підставі наказу від 20.03.2017 року № 154 Голови правління ПАТ «Українська залізниця», відповідно до наказу від 20.03.2017 року № 74 виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» позивачу був підвищений оклад на 25 відсотків (Особова картка працівника форми № П-2).

З 20.03.2017 року згідно з наказами від 17.03.2017 року № 236/ДНД та від 17.03.2017 року № 19/ІОЦ був встановлений простій працівникам виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з не залежних від працівників причин.

17.07.2017 року на підставі наказу від 10.07.2017 року № 9812/ДН/ос позивач звільнений у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами статті 116 КЗпП України якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; ч. 1 ст. 47 КЗпП України про те, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; ч. 2 ст. 233 КЗпП України про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком; ст. 117 КЗпП України, про те, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що на день звільнення позивача була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року, що разом складає 22 259 грн. 10 коп.

Водночас, суд першої інстанції не встановив ані її структури, з огляду на вимоги позову про стягнення невиплаченої компенсації відпустки, ані належних доказів, якими це підтверджується, зокрема, не звернув уваги на зміст наказу про звільнення /а.с. 37/.

17.07.2017 року на підставі наказу від 10.07.2017 року № 9812/ДН/ос позивач звільнений у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

За змістом наказу, позивачу належить до виплати компенсація за 32 дні відпустки та виплата одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Тобто, станом на дату звільнення, жодної заборгованості або недоплати по заробітній платі перед позивачем не рахується.

ОСОБА_1 з наказом ознайомлений, наказ не скасований, жодних зауважень або подальших дій ініціювання питання стягнення можливої заборгованості по заробітній платі ним не вчинено, до звернення у лютому 2021 року з позовом.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що у ОСОБА_1 станом на дату звільнення відсутня заборгованість по заробітній платі, оскільки в наказі про звільнення перелічено всі види виплат, що належали йому при звільненні.

За змістом позовних вимог, позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі, в тому числі грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 22 259, 10 грн. /а.с. 15/

Згідно положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

За змістом наказу про звільнення, компенсація становить 32 дні, що також підтверджується довідкою-розрахунком при звільненні /а.с. 43/ та розрахунком /а.с. 45/.

Сума компенсації за відпустку становить 8 907, 20 грн, відповідачем не доведено проведення вказаної виплати, а тому компенсація підлягає стягненню, без урахування обов`язкових платежів та податків, в іншій частині вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за березень, квітень, травень та червень 2017 року в розмірі 4 697 грн. 25 коп., суд першої інстанції, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, не врахував, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, базова величина розрахунку повинна становити чистий дохід, після утримання податків і обов`язкових платежів.

Апеляційний суд задовольняє вимоги компенсації за відпустку, що становить 8 907, 20 грн, водночас, розрахунок позивача компенсації втрати частини грошових доходів є помилковим, оскільки розраховується не з базової величини розрахунку.

Оскільки апеляційний суд не є суб`єктом вирахування обов`язкових платежів та податків із заробітної плати, після отримання компенсації за відпустку, позивач не позбавлений звернення за виплатою компенсації втрати частини грошових доходів, тому у вказаній вимозі відмовлено.

Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків розмір середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 25.02.2021 року, який суд першої інстанції вважав правильним та стягнув, він становить 251 906 грн. 75 коп. (905 днів (період затримки) х 278,35 грн. (середньоденний заробіток).

Згідно з наданим позивачем розрахунком компенсації, здійсненим відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159, розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4 697 грн. 25 коп.

Однак з таким висновком суду також погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до Науково-правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 24 липня 2017 року за № 2370/2/21-10.2 терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міст: Донецьк, Горлівка, Єнакієве, Харцизьк, Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Зважаючи на те, що на момент звільнення позивача і дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, ПАТ «Українська залізниця» об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені законом щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому заборгованість за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку з відповідача не стягується.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі № 236/3822/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чаруковського Романа Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, в сумі 8 907, 20 грн. (вісім тисяч дев`ятсот сім гривень двадцять копійок) грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2 519 (дві тисячі п`ятсот дев`ятнадцять гривень) грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Повернути Акціонерному товариству «Українська залізниця» надмірно сплачені 1154, 35 (одна тисяча сто п`ятдесят чотири гривні тридцять п`ять копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 3 778, 60 (три тисячі сімсот сімдесят вісім гривень шістдесят копійок) грн.

Позивач - ОСОБА_1 : РНКОПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»: 03150, м. Київ-150, вул. Єжи Гедройця, 5, .

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: