Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/483/20

07 вересня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки відповідно до якого ОСОБА_2 позичив у нього 15000 гривень, які зобов`язався повернути до 19 березня 2020 року. Також у розписці вони передбачили, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів відповідач зобов`язався сплатити штраф у десятикратному розмірі від суми боргу. Однак до цього часу вказані кошти боржник не повернув, тому просить позов задовольнити та стягнути з нього 15000,00 грн боргу та 150000,00 грн штрафу, разом 165000,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнала та пояснила, що позивач є власником компанії, яка здає в оренду автомобілі. Згідно з укладеним між позивачем та відповідачем договором оренди, який знаходиться у ОСОБА_1 , він орендував в останнього легковий автомобіль, державний номер НОМЕР_1 . 07 травня 2020 року автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , потрапив у дорожньо-транспортну пригоду під час якої отримав механічні пошкодження. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу. Сторони погодили, що ремонт автомобіля відповідач здійснює за свій рахунок і сума відшкодування шкоди мала бути визначена після закінчення ремонту автомобіля. 09 березня 2020 року ОСОБА_2 написав розписку ОСОБА_1 , яка фактично була гарантією відшкодування ним матеріальних затрат, пов`язаних з ремонтом автомобіля, однак жодних коштів позивач йому не передавав, а він не отримував, тому вважає, що між ними склалися правовідносини щодо відшкодування матеріальних затрат, пов`язаних з ремонтом автомобіля. Також вказала, що відповідач не заперечує основну суму боргу, однак наголосила, що позивачем визначено непомірну суму штрафу, яка в десятки разів перевищує суму боргу. Ствердила, що її довіритель, який є звичайним будівельником, намагався вирішити спір добровільно, однак з позивачем не дійшли до спільної думки через небажання останнього відмовитися від суми штрафу чи хоча би зменшити його розмір. Просила стягнути з відповідача основну суму боргу, а у задоволенні позову в частині штрафних санкцій просила відмовити або зменшити суму передбаченого у розписці штрафу.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Згідно з положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що між сторонами 09 березня 2020 року був укладений договір позики за яким ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 19 березня 2020 року отримані від ОСОБА_1 кошти в розмірі 15000 грн, що підтверджується розпискою. Також цією розпискою у разі порушення зобов`язання передбачена сплата неустойки: пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань , від суми боргу; суму річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 365%; суму інфляційних відповідно до законодавства України. Крім того в розписці ОСОБА_2 вказав, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, він додатково зобов`язується сплатити штраф у десятикратному розмірі від суми боргу. Штраф у зазначеному розмірі зобов`язується сплачувати за кожні 30 календарних днів. Простроченням з виконання зобов`язання є не здійснення повернення всієї суми коштів в розмірі 15000 грн до 19.03.2020 року.

Представник відповідача заперечила факт існування між сторонами договірних відносин з приводу позики грошей, однак не заперечила наявності неповерненого відповідачем позивачеві боргу в сумі 15000 грн.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача та його представника про відсутність у нього з позивачем правовідносин за договором позики, оскільки їхня позиція спростовується зібраними та перевіреними у справі доказами.

Так, в матеріалах справи є розписка відповідача про позику 15000 грн. у позивача. Факт власноручного написання цієї рописки сторона відповідача не оспорює.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про стягнення 15000,00 грн боргу є підставною та підлягає до задоволення.

Що стосується стягнення суми штрафу, зазначеної в розписці, суд прийшов до наступного.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У розписці як договорі позики сторони визначили, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, ОСОБА_2 додатково зобов`язується сплатити штраф у десятикратному розмірі від суми боргу. Штраф у зазначеному розмірі зобов`язується сплачувати за кожні 30 календарних днів. Простроченням з виконання зобов`язання є не здійснення повернення всієї суми коштів в розмірі 15000 грн до 19.03.2020 року.

Згідно з наданим позивачем розрахунком сума штрафу становить 150000,00 грн (15000,00 сума боргу х 10).

Верховний Суд, переглядаючи рішення судів в аналогічних спорах (постанова ВС від 21.03.2018 року в справі №242/940/15-ц, від 06.05.2020 року в справі № 359/5566/17 та ін.), неодноразово наголошував на необхідності застосування положень ст.551 ЦК України в тих випадках, де сума штрафних санкцій значно перевищує суму основного боргу.

Виходячи з вищевказаних норм закону, беручи до уваги обставини справи, враховуючи принцип розумності, справедливості, а також те, що розмір штрафу значно перевищує основну суму боргу, суд вважає, що визначену в розписці суму штрафу слід зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача 30000,00 грн штрафу.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 449,96 грн.

На підставі наведеного та ст.ст.509, 526, 527, 530, 546, 550, 551, 610, 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 45000 грн. заборгованості за договором позики від 09.03.2020 року (15000 грн. боргу та 30000 грн. штрафу), а також - 449,96 грн. судового збору.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 17.09.2021 року.

Головуючий О. А. Шишко