22-ц/804/2548/21
263/3481/21

Єдиний унікальний номер 263/3481/21
Номер провадження 22-ц/804/2548/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Бердянська сільська рада в особі ліквідаційної комісії,

відповідач - Маріупольська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2021 року, у складі суду Федоренко Т.І., у цивільній справі про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Бердянської сільської ради в особі ліквідаційної комісії, Маріупольської міської ради про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року стягнуто з Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.10.2019 року по 10.08.2020 року в розмірі 171.117,24 грн. Рішення набрало законної сили 17.11.2020 року та було виконано 08.02.2021 року. Період з 11.08.2020 року по 07.02.2021 року є періодом прострочення виконання рішення суду та складає 181 день. У зв`язку з чим, з відповідачів підлягає стягненню 16 347,48грн збитків, понесених через прострочення виконання рішення суду, яка складається з: 2540,17 грн.-3% річних з суми середнього заробітку; 8726,97 грн.- розмір інфляційних витрат, 5080,34 грн.- неустойка у вигляді пені за прострочення повернення боргу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що саме відповідачами було прострочено виконання судового рішення, оскільки виконавчий документ про стягнення коштів на користь позивача було пред`явлено позивачем до виконання вже після набрання законної сили ухвалою суду про виправлення описки у січні 2021 року.

Відповідачі, як органи державної влади, діяли у відповідності до вимог законодавства, та своєчасно після отримання виконавчого листа від позивача, виплатили грошові кошти, які були стягнуті на користь позивача за судовим рішенням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою суду першої інстанції від 31.03.2021 року відповідачам надано право подання відзиву в десятиденний строк із дня вручення ухвали. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи відповідно ч.4, ч.5, ч.7 ст.178 ЦПК України.

Проте, як встановлено з матеріалів справи, відповідач відзив надав до суду 02.06.2021 року, тобто з порушенням строку передбаченого судом, що свідчить про втрату такого права, крім того його копія не надсилалась позивачу, однак, незважаючи на вказане, відзив був прийнятий судом до уваги.

Суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що відповідачами не було допущено прострочення виконання рішення суду. Суд, не взяв до уваги дату, коли рішення набрало законної сили, та обов`язок відповідача, виконати рішення суду за відсутності виконавчого документа, тобто добровільно.

Обов`язок у відповідачів щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року, в частині сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу настало разом з набранням цим рішенням законної сили.

Отримання виконавчого листа, відкриття виконавчого провадження це стадії примусового виконання рішення суду, але ці події не можна ототожнювати з виникненням обов`язку по виконанню судового рішення.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача Бердянської сільської ради в особі ліквідаційної комісії та Маріупольської міської ради в суд апеляційної інстанції не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Від Маріупольської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що прострочення виконання рішення суду відсутнє. Рішення Донецького окружного адміністративного суду набрало чинності 17.11.2020 року.

Виконавчий лист був отриманий позивачем 27.11.2020 року, і тільки 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому листі.

Таке зволікання з боку позивача свідчить про навмисне затягування процесу стягнення грошових коштів.

За інформацією Бердянської сільської ради, наказом голови комісії з реорганізації від 25.01.2021 року за №6-к ОСОБА_1 було поновлено на роботі з 17.10.2019 року, проте до виконання своїх посадових обов`язків він не припустив.

Рішенням ММР від 23.12.2020 року №8/20-28 про початок реорганізації Бердянської, Виноградненської, Покровської сільських рад, Старокримської селищної ради та виконавчого комітету Старокримської селищної ради Донецької області почато процедуру реорганізації юридичних осіб, зокрема Бердянської сільської ради, шляхом приєднання до юридичної особи Маріупольської міської ради, яка є правонаступником прав та обов`язків. Згідно платіжних доручень від 05.02.2021 року №10, 11, 12, 13 сума боргу була оплачена. Таким чином, ММР жодним чином не порушила законні права позивача.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено повно, проте, висновки зроблено помилкові.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року з Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.10.2019 року по 10.08.2020 року в розмірі 171117,24 грн. Рішення набрало чинності 17.11.2020 року та 27.11.2020 року видано виконавчий лист.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року, яка набрала чинності 11.01.2021 року, виправлено описку у виданому 27.11.2020 року виконавчому листі №200/14026/19а.

Рішенням Маріупольської міської ради від 23.12.2020 року № 8/20-28 «Про початок реорганізації Бердянської, Виноградненської, Покровської сільських рад, Старо-Кримської селищної ради та виконавчого комітету Старокримської селищної ради Донецької області почато процедуру реорганізації юридичних осіб, зокрема Бердянської сільської ради, шляхом приєднання до юридичної особи Маріупольської міської ради, яка є правонаступником прав та обов`язків.

Листом від 26.01.2021 року Бердянська сільська рада звернулася до Маріупольської міської ради з питання погашення боргу позивачу по вказаному виконавчому листу, який погашено згідно платіжних доручень від 05.02.2021 року.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року стягнуто з Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.10.2019 року по 10.08.2020 року в розмірі 171.117,24 грн.

Тобто в даному конкретному випадку зобов`язання відповідача витікають не з договору та іншого правочину або деліктного зобов`язання, а із трудових відносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення 3% річних, збитків від інфляційних процесів та пені за час прострочення виконання рішення суду по справі щодо сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з відсутності вини відповідача у виникненні прострочення.

Проте з вказаним висновком суду першої інстанції не можна погодитися, бо ч.1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вище вказаних причин, суд першої інстанції не визначився внаслідок чого виникли вказані зобов`язання та чи розповсюджується на них дія вказаної норми закону.

Оскільки сторони перебували між собою у трудових, а не цивільно-правових відносинах, тому до цих правовідносин положення цивільного законодавства не застосовуються, оскільки вони регулюються спеціальними нормами права.

Вказаний висновок ґрунтується на позиції висловленій в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 128/3282/16-ц, згідно якої у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) міститься висновок про те, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права.

У зв`язку з наведеним підстав для стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені за час затримки виконання рішення немає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є частково обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства, повинно бути скасовано та постановлено нове про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених в мотивувальній частині постанови.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бердянської сільської ради в особі ліквідаційної комісії, Маріупольської міської ради про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова