Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., С. О. Погорєлової,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

31.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та нею було укладено кредитний договір №014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 140000,00 доларів США строком до 25 грудня 2016 року. В цей же день, а саме 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Горецькою В.М., відповідно до якого з метою забезпечення кредитного договору Іпотекодавець (позивач по справі) передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

13.11.2018 року Київським районним судом м. Одеси відмовлено у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 30.07.2020 року ПНОМНО ОСОБА_5 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53383135, а саме було здійснено реєстрацію права власності на об`єкт іпотеки згідно договору про відступлення права вимоги від 29.05.2020 року, а саме ОСОБА_2 , дата реєстрації права власності 27.07.2021 року.

Таким чином, позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію є незаконним, оскільки воно суперечить нормам законодавства та здійснено з порушенням положень Договору іпотеки, встановленого для даної процедури.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни (м. Одеса, вул. Пастера, 36) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду 04 серпня 2021 року ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга, відповідно до якої апелянт просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що всупереч ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не отримав письмову вимогу про усунення порушення, крім того в переліку документів, які стали підставою для виникнення права власності вказано, що воно було повернуто відправнику.

Позивачу не було повідомлено щодо зміни кредитора у зобов`язанні згідно Договору про відступлення права вимоги, який вказаний в підставах для перереєстрації права власності.

Вказує, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання доказів переходу прав вимоги до нового кредитора у зобов`язанні.

Оскільки відповідачем не надано відповідних доказів, позивач вважає, що відповідно до ст. 512 ЦК України вправі не виконувати обов`язку новому кредитору.

Апелянт зазначає, що обов`язковим та невід`ємним при набутті права власності на предмет іпотеки є оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, з якою іпотекодавець повинен бути ознайомлений.

В позовній заяві, однією з підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності є те, що борг відсутній, однак, апелянт наголошує, що боргу і не було на момент вчинення державної реєстрації.

13.11.2018 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення, яким в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відмовлено в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, справа №520/3128/15-ц.

Апелянт наголошує, що в оскаржуваному судовому рішенні вказано, що позивачем не було надано доказів відсутності у неї іншого житла. Однак, дане твердження є безпідставне, так як ніким не оспорювалось, будь-яких доказів наявності у позивачки іншого житла не було надано відповідачами.

Крім того, в судовому рішенні не знайшли своє відображення докази, які встановлені судами в інших процесах і мають преюдиційне значення, а саме те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/9997/19 було відмовлено первинному кредитору та встановлено, що вказана квартира є єдиним житлом позивачки та її дітей, які там проживають.

Судом першої інстанції взагалі не було прийнято до уваги те, що в даній квартирі проживають діти, які на момент здійснення незаконної перереєстрації були неповнолітні.

Щодо посилання в судовому рішенні на акт державного виконавця, апелянт вказує, що даний акт є однією з підстав ухвалення нотаріусом виконавчого напису, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси №522/3358/20 був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому не може бути доказом по справі і суд повинен до документу віднестись критично.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

12 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Іноземцева Олексія Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що позиція представника позивача, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги наявнiсть рiшення Київського районного суду м. Одеси вiд 13.11.2018 р. по справі № 520/3128/15-ц, яким було вiдмовлено в позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу не грунтується на законi. Так, у вказаному судовому рiшенні судом не було встановлено факт відсутності боргу ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», а суд, зокрема, послався на норми ст. ст. 76-81. 83 ЦПК України та зазначив, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо надання кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідачів заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунку вимог банку станом на 26.12.2014 року.

Таким чином, підставою для відмови у позові у вказаній справі було неподання позивачем належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би можливість встановити законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що у вказаному рішенні є чітке посилання на те, що представник відповідача підтвердив існування боргу відповідача перед банком, але не погоджувався з сумою та вважав її меншою.

Вказане рiшення Київського районного суду м. Одеси АТ «Райффайзен Банк Аваль» було оскаржено до суду апеляційної інстанції, але оскільки в період розгляду справи в Одеському апеляційному судi банк відступив свої права за кредитним договором та договором іпотеки iншiй особі - банк відмовився від поданоi апеляційної скарги. В свою чергу вiдповiдачем, після отримання прав вимоги за вказаними договорами, було обрано позасудовий спосіб стягнення боргу.

Не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника та припинення іпотеки наявність судового рішення про відмову у задоволеннi позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте позивач помилково сприймає наявність такого факту та стверджує, що в даному випадку повністю припиняються її зобов`язання по сплатi кредитноi заборгованості та вважає, що кредитний борг можна не повертати.

Отже, кредитор не позбавлений права задовольнити своi вимоги за основним зобов`язанням через звернення стягнення на предмет іпотеки як в разі наявності рішення суду про стягнення заборгованості, так і в разі відсутності такого рішення. У разi ж виконання одного із судових рiшень основне зобов`язання припиняється, а інший виконавчий документ відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі міститься посилання на нібито порушення державним реєстратором приватним нотаріусом (іншим Відповідачем у даній справі) вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Так, зазначеною статтею Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає потекодавцю та боржнику, якщо в є вiдмiнним від іпотекодавця, письмову вимогу про порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш нiж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цii вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишаються без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання на підставі договору.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та наданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу документiв вiдповiднi вимоги у встановленому законом порядку направлялися на адресу позивача.

Таким чином ніякого порушення вимог ст. 35 Закону Украйни «Про іпотеку» у даному випадку не було.

Усi доводи позивача стосовно порушення відповідачем, як іпотекодержателем порядку повідомлення позивача, як боржника, при застосуванні відповідного застереження в іпотечному договорі в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку грунтуються на відповідній редакції п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень яка була в подальшому викладена у новій редакції і застосована у суворій відповідності з її нормативними приписами.

В апеляційній скарзi представник позивача посилається на порушення відповідачем вимог ст. 517 Цивільного кодексу України, що полягало у неналежному повідомленні позивача про замiну кредитора.

Проте таке твердження не відповідає дійсності, оскільки відповідне повідомлення направлялося на адресу позивача, що підтверджується вiдповiдною накладною вiд 02.06.2020 р. ТОВ «Спецкур`єр» з описом вкладення. При цьому відповiднi листи містили в собi iнформацiю для боржника (позивача) про заміну кредитора у його зобов`язаннях. Таким чином, будь-якого порушення з боку відповідача вимог ст. 517 ЦК України також не було.

Відповідно до 4.5. іпотечного договору вiд 25.12.2006 року, у випадку невиконання іпотекодавцем письмовоi вимоги іпотеко держателя про усунення порушених зобов`язань за цим або іпотекодавцем за основним договором встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

Зазначені положення іпотечного договору кореспондуються з положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку», де, зокрема, зазначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета iпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Загальний розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 становить 10 823 096 (десять мiльйонiв вiсiмсот двадцять три тисячі дев`яносто шiсть) гривень 30 коп.

Вартість предмету іпотеки, визначеноi суб`єктом оціночної діяльності, складає - 2 328 859,00 грн.

Таким чином, розмір вимог іпотекодержателя значно перевищує 90 вартості предмета іпотеки.

Отже, в даному випадку твердження позивача грунтуються на помилковому розумінні останнім положень іпотечного договору, а також частини 5 статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було надано суду першої інстанції доказів відсутності у неi iншого житла, посилання на встановлення фактів у рішенні Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/9997/19, зазначає наступне.

Матеріалами справи чітко підтверджується те, що позивач зі своїми дітьми давно не мешкає у вказаній квартирі: інші мешканці зазначеного будинку повідомляли вiдповiдача про те, що позивач зі своєю родиною мешкає в іншій країні - Російській Федерації.

Окрім того, приватним виконавцем, а також органами національної поліції неодноразово складалися акти про відсутність позивача за місцем реєстрації. Наведені обставини підтверджуються наступними доказами:

-актом приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. від 13 березня 2019 року, в якому наведено, що виїздом за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає великий проміжок часу (приблизно з серпня 2018 року), а мешкає у місті Москва, Російська Федерація.

-рапортом старшого ДОП Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській областi майора поліції Левицького Ю.А. від 29 березня 2019 року, в якому вказано, при відвідуваннi квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дверi квартири нiхто не відчинив, на залишене письмове запрошення нiхто не відреагував. В ході бесіди з сусідами останнi заперечили факт проживання ОСОБА_1 , 1976 року народження, у вказаній квартирі.

-актом приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. вiд 09 липня 2020 року, в якому вказано, що виїздом за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає більше двох років.

Додатковим підтвердженням вказаних обставин, на думку відповідача, є конверт відправлення «Укрпошти» за № 957, якому співробітниками поштового відділення було поставлено вiдмiтки, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном (наявний в матеріалах справи).

Наведене підтверджує, що квартира АДРЕСА_1 не є місцем постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У свою чергу, в рiшеннi Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2020 р. по справі № 522/9997/19 судом не було встановлено факт того, що спірна квартира є єдиним житом позивачки та її дітей. При цьому вказаним рішенням дійсно було встановлено деякі факти. наприклад того, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» було в повному обсязі виконано умови кредитного договору щодо надання позичальнику кредиту у визначений договором сумi. Окрiм того, судом було встановлено те, що на адресу ОСОБА_1 направлялася вимога що погашення боргу, на яку остання не відреагувала.

Що стосується посилань позивача на необхiднiсть застосування до даних правовідносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечения кредитів в іноземній валюті", а також на факт проживання у квартирі неповнолітньої дитини, відповідач зазначає наступне.

Як було зазначене вище, з матеріалів справи вбачається те, що анi позивач ані діти в квартирі не мешкають. Окрім того, вiдповiдно до п. 2.1.1 договору Іпотеки вiд 25.12.2006 р. (копія якого була приєднана до позовноi заяви) на момент його укладення правочин не порушував прав малолiтнiх, неповнолітніх та непрацездатних дітей та iнших членів сім`ї, які за законом мали право користування зазначеною в договорi квартирою, а також на житловiй площi предмету іпотеки не проживали, не зареєстрованi малолiтнi та/або неповнолiтнi дiти та будь-якi iншi особи, яких за законом Іпотекодавець повинен був утримувати.

З огляду на це, посилання на проживання в квартирі неповнолітньої дитини є повністю необгрунтованим.

Позивачем також до суду не надано будь-яких доказів, на підтвердження визначених обставин.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.08.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

25.08.2021 року апелянтом на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 18.08.2021 року подано заяву якою усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.08.2021 року провадження у справі за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було відкрито.

Ухвалою від 30 серпня 2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову було задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.10.2021 року клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову було залишено без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2021 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_2 про прискорення розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Як встановлено судом, 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 140 000,00 доларів США строком до 25.12.2016 року.

Крім того, 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Горецькою В.М., відповідно до якого з метою забезпечення кредитного договору Іпотекодавець (позивач по справі) передала в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 137,1 кв.м., у тому числі житловою площею 68,3 кв.м.

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Іпотечного договору у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.4. ст. 4 звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, у безперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом п. 4.5 ст. 4 у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за ним та/або Кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Право вимоги за указаними кредитним договором № 014/0077/82/68699 та договором іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , переуступлене ОСОБА_2 , що підтверджується договором про відступлення прав за договором іпотеки від 25.05.2020 року.

З вказаного договору про відступлення прав за договором іпотеки вбачається, що у звязку з укладеним Сторонами Договору відступлення прав вимоги №29-05/20/5 від 29 травня 2020 року за Кредитним договором 014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником - ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу « ОСОБА_11 ») Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки б/н від 25 грудня 2006 року до Кредитного договору 014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу « ОСОБА_11 »), як іпотекодержателем, та посвідчений 25 грудня 2006 року ПНОМНО ОСОБА_12 , за р.№9357.

02.06.2020 року ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 вимога про повернення ОСОБА_2 , як новому кредитору, всю наявну заборгованість за Кредитним договором, яка складає 402257,36 грн, що еквівалентно 10 823 096,30 грн.

Крім того, вимогою повідомлено, що у випадку невиконання вимоги протягом 30 календарних днів, починаючи з дня отримання вимоги, відповідно до розділу 4 Договору іпотеки та внесення змін до нього, посвідчених ПНОМНО Горецькою В.М. 25.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №9357, та 14.04.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1006, відповідно, вона, як Іпотекодержатель, буде звертати стягнення на предмет іпотеки та одержувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме квартири під АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , як Іпотекодавцю, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПНОМНО Горецькою В.М. 14.10.2004 року, зареєстрований в реєстрі за №11915, відповідно до положень ст.ст. 36, 27 Закону України «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, в порядку п. 4.5. Договору іпотеки з урахуванням змін.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вказана вимога ОСОБА_2 повернута з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно акту приватного виконавця від 03.07.2020 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 фактично не мешкає більше 2-х років.

27.07.2020 року ОСОБА_2 звернулася до ПНОМНО ОСОБА_5 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

30.07.2020 року ПНОМНО ОСОБА_5 прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 27.07.2020 року 19:39:05 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, рішення суду першої інстанції вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує ст. 1 Закону України "Про іпотеку", яка визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц).

З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 140 000,00 доларів США строком до 25.12.2016 року.

Крім того, 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Горецькою В.М., відповідно до якого з метою забезпечення кредитного договору Іпотекодавець (позивач по справі) передала в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 137,1 кв.м., у тому числі житловою площею 68,3 кв.м.

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Іпотечного договору у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.4. ст. 4 звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, у безперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом п. 4.5 ст. 4 у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за ним та/або Кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Право вимоги за указаними кредитним договором № 014/0077/82/68699 та договором іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , переуступлене ОСОБА_2 , що підтверджується договором про відступлення прав за договором іпотеки від 25.05.2020 року.

З вказаного договору про відступлення прав за договором іпотеки вбачається, що у звязку з укладеним Сторонами Договору відступлення прав вимоги №29-05/20/5 від 29 травня 2020 року за Кредитним договором 014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником - ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу « ОСОБА_11 ») Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки б/н від 25 грудня 2006 року до Кредитного договору 014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу « ОСОБА_11 »), як іпотекодержателем, та посвідчений 25 грудня 2006 року ПНОМНО ОСОБА_12 , за р.№9357.

02.06.2020 року ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 вимога про повернення ОСОБА_2 , як новому кредитору, всю наявну заборгованість за Кредитним договором, яка складає 402257,36 грн, що еквівалентно 10 823 096,30 грн.

Крім того, вимогою повідомлено, що у випадку невиконання вимоги протягом 30 календарних днів, починаючи з дня отримання вимоги, відповідно до розділу 4 Договору іпотеки та внесення змін до нього, посвідчених ПНОМНО Горецькою В.М. 25.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №9357, та 14.04.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1006, відповідно, вона, як Іпотекодержатель, буде звертати стягнення на предмет іпотеки та одержувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме квартири під АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , як Іпотекодавцю, на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого ПНОМНО Горецькою В.М. 14.10.2004 року, зареєстрований в реєстрі за №11915, відповідно до положень ст.ст. 36, 27 Закону України «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, в порядку п. 4.5. Договору іпотеки з урахуванням змін.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вказана вимога ОСОБА_2 повернута з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

27.07.2020 року ОСОБА_2 звернулася до ПНОМНО ОСОБА_5 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

30.07.2020 року ПНОМНО ОСОБА_5 прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 27.07.2020 року 19:39:05 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ст.11).

За змістом ст. 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2020 року № 553) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2018 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням встановлено наступне.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 5304/5305 від 16.02.2018 року, підтвердити документально розрахунок суми заборгованості за кредитом з розмірі 94 855,73 дол. США, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року позичальника ОСОБА_1 станом на 26.12.2014 року або встановити розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом (основним боргом) за кредитном договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, станом на 26 грудня 2014 року, за наданими матеріалами справи не надається за можливе, оскільки: на дослідження не надані первинні документи, які б підтверджували видачу "Райффайзен Банк Аваль" кредиту ОСОБА_1 в розмірі 140 000,00 дол. США; згідно з даними, наданими на дослідження первинних документів - квитанцій, загальна сума сплати кредиту (основного боргу) за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25.12.2006 складає 42 848,60 дол. США, а не 49 901,79 дол. США., як вказано у розрахунку банка в матеріалах справи відсутні виписки по рахунку № НОМЕР_2 , у тому числі, щодо відображення видачі кредиту, відповідно до п.п.1., 3.2., 4.1. кредитного договору №014/0077/82/68699 від 25.12.2006 р.; в матеріалах справи відсутні зміни від 14.04.2011 року до кредитного договору №2014/0077/82/68699 від 25.12.2006 р. про реструктуризацію кредиту, яка відображена банком за рахунком № НОМЕР_3 за 14.04.2011 р. в розмірі 1705,32 дол. США за кредитом рахунку та 3964,79 дол. США за дебетом рахунку.

Підтвердити документально розрахунок суми заборгованості за відсотками в розмірі 32 378,37 дол. США, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року позичальника ОСОБА_1 станом на 26.12.2014 р., або встановити розмір заборгованості ОСОБА_1 за відсотками за кредитном договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, станом на 26 грудня 2014 року, за наданими матеріалами справи не надається за можливе, оскільки: в межах наданих на дослідження документів, не надається за можливе встановити суму заборгованості по кредиту (бази для нарахування відсотків) протягом періоду з 25.12.2006 р. по 26.12.2014 р.; на дослідження не надані первинні документи банку (меморіальні ордери) щодо нарахування відсотків за користування кредитом; згідно з даними наданими на дослідження первинних документів (квитанцій), загальна сума сплати відсотків за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25.12.2006 р. складає 59 569,03 дол. США, а не 84 830,34 дол. США, як вказано у розрахунку банка; на дослідження не надана виписка за рахунками: № НОМЕР_4 щодо обліку заборгованості за відсотками, зазначений банком у кредитному договорі №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, а також не надані виписки за рахунками № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 .

Підтвердити документально розрахунок суми заборгованості з пені в розмірі 102 643,88 дол. США, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року позичальника ОСОБА_1 станом на 26.12.2014 р., або встановити заборгованість ОСОБА_1 з пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, станом на 26 грудня 2014 року, в межах наданих матеріалів справи не надається за можливе, оскільки: на дослідження не надані первинні документи банку з нарахування та сплати штрафних санкцій за кредитним договором, у тому числі, пені; на дослідження не надані виписки за рахунком №6397 щодо обліку штрафних санкцій за кредитним договором, у тому числі, з обліку пені; за наданими матеріалами справи не надається дослідити розмір простроченої заборгованості за кредитом та відсотками - бази для розрахунку суми нарахованої пені, протягом періоду з 25.12.2006 р. по 26.12.2014 р.

Встановити розмір заборгованості з пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, з урахуванням позовної давності строком 1 рік, з 06 березня 2014 року, не надається за можливе, оскільки за наданими матеріалами справи не можливо дослідити розмір пені, у тому числі, протягом періоду з 16.03.2014 року по 06.03.2015 року.

У межах наданих матеріалів справи та доказів встановити відповідність методів з нарахування AT «Райффайзен Банк Аваль» відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором №014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року вимогам «Погашення про кредитування», не надається за можливе, оскільки банком не надані внутрішні нормативні документи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), у тому числі, "Положення про кредитування".

Викладені в позові твердження щодо факту видачі кредиту та суми заборгованості не знайшли документального підтвердження.

Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.

Вказане рішення було оскаржено АТ «Райффайзен Банк Аваль» в апеляційному порядку, разом з тим, ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.09.2020 року апеляційне провадження було закрито у зв`язку з відмовою представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Ковальової Наталії Анатоліївни від апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно ч.1 ст.23 Закону, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.24 Закону, підстави для відмови в державній реєстрації прав: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до п.12 Порядку №1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 89, ст. 3598), повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними. Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та реєстрами (кадастрами), автоматизованими інформаційними системами, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Мін`юстом разом з відповідним державним органом. Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрових книг, реєстраційних справ, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав (п.18 Порядку №1127).

З матеріалів справи вбачається, що документи, додані до заяви про державну реєстрацію права власності не дають можливості встановити підстави набуття права власності ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним реєстратором Гордою І.В. всупереч положенням вищезазначених норм права, не була здійснена перевірка відомостей Державного реєстру прав на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, чим порушено вимоги п.4 ч.1 ст.18 Закону.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.07.2020 року №53383135 та дії державного реєстратора Гордої І.В. не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно- скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити,

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53383135 від 30.07.2020 року, яке було прийнято приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою Іриною Володимирівною.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №37553811 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 137,1 кв.м.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.12.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С. О. Погорєлова

А.П. Заїкін