Єдиний унікальний номер судової справи: 489/4199/17
Номер провадження 22-ц/812/2307/21 Cуддя доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю позивачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Губницького Д.Г. в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в квартиру,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 20174 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду.

26 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до провадження та об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2021 року розгляд справи зупинено до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №489/615/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу судових справ згідно розпорядження керівника апарату суду № 495 від 05.04.2019 (в зв`язку з відставкою судді ОСОБА_4 ) вказана справа передана для розгляду головуючому судді Коваленку І.В.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 березня 2020 року провадження поновлено та призначено справу до розгляду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 надала до суду клопотання в якому крім того, що просила поновити провадження по справі, відмовилась від позову, посилаючись на статті 49 та 206 ЦПК України, у зв`язку з чим просила закрити провадження по справі та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надав до суду письмову заяву в якій відмовився від свого позову до ОСОБА_1 про вселення в квартиру та просив закрити провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування. Прийнято відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову до ОСОБА_1 про вселення в квартиру. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в квартиру закрито. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1280,00 грн. Повернуто ОСОБА_2 з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 320,00 грн., сплаченого згідно квитанції № 0.0.857929843.1 від 26 вересня 2017 року.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 250 грн.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до ухвали Ленінського районного суду від 26 березня 2021 року провадження у справі закрито, при цьому судом не вирішено питання про розподіл судових витрат за зустрічним позовом ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в квартиру відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки позивачем не надано доказів сплати адвокату коштів за надання правової допомоги та взагалі пропущено строк на подачу таких доказів.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення, який був прийнятий судом та об`єднаний в одне провадження із первісним позовом. Подаючи відзив на вказаний позов нею було зазначено про понесені та очікувані витрати повязані з оплатою професійної правничої допомоги, наданий їх розрахунок та документи на їх підтвердження. Між тим, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання відповідач не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки позивачем не надано доказів сплати адвокату коштів за надання правової допомоги та взагалі пропущено строк на подачу таких доказів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування. Прийнято відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову до ОСОБА_1 про вселення в квартиру. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та позбавлення права користування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в квартиру закрито. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення вказувала на те, що судом не вирішено питання про розподіл судових витрат за зустрічним позовом ОСОБА_2 , стосовно понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.126 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у квітні 2018 року подаючи до суду відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 відповідно до положень п.8 ч.3 ст. 178 ЦПК України виклала в ньому попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона як відповідач за зустрічним позовом очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Зокрема, зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5 250 грн., та складається з витрат за складання, виготовлення відзиву на зустрічну позовну заяву у розмірі 2 500 грн та гонорару адвокату за представництво в суді у розмірі - 2750 грн.

Разом з тим, до відзиву додано квитанцію про сплату витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 250 грн, Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 18/17 про надання правової допомоги від 26 жовтня 2017 року (а.с.69, 70).

Крім того, матеріали справи містять витяг з Договору № 07/18 про надання правової допомоги від 18 червня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Пугаченко Г.О., копію ордеру Серія МК № 73911 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 90-92).

Отже, наведене свідчить про те, що позивачкою надано докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а саме, перелік та розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг, платіжний документ про оплату таких послуг.

На підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції надто формально підійшов до вирішення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не дослідивши матеріалів справи та долучених позивачкою доказів, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви з цих підстав.

Апеляційний суд не наділений процесуальним правом ухвалення додаткового рішення у справі, у якій ухвалене рішення судом першої інстанції, тому позбавлений можливості давати правову оцінку фактичним обставинам відносно того чи дотрималася ОСОБА_1 вимог частини 8 статті 141 ЦПК України при розгляді справи судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 374 частини 1 пункту 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами статті 379 частини 1 пункту 4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції на підставі ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.