16.12.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/809/21
Провадження № 2/533/206/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(за правилами позовного провадження)

06 грудня 2021 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Оксенюк М. М.,

за участю: секретаря судового засідання - Шуліки Л. Г.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Ольховського В. М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,

У С Т А Н О В И В

06.09.2021 року представник позивачів ОСОБА_1 звернувся в інтересах позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду із позовом до відповідача АТ «Українська Залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної смертю сина ОСОБА_5 на користь кожного в загальній сумі 800 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 06.05.2017 року о 00 год 24 хв поблизу станції «Ганнівка», а саме на 218 км перегону Ганнівка - Кобеляки, поїзд № 2198 ВЛ-82 м № 080 ТЧ-3 скоїв наїзд на громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер.

Відповідно до свідоцтва про смерть № 306 від 06.05.2017 року вказано, що пішохід був травмований при зіткненні з поїздом або іншим залізничним транспортним засобом.

Далі в позові зазначено, що по даній справі було відкрите кримінальне провадження, проте за інформацією, яка отримана від органів досудового розслідування, кримінальне провадження було закрито.

Позивачі втратили рідного сина, близьку людину, який був на порозі дорослого самостійного життя. Така передчасна смерть завдає глибоких душевних страждань батькам загиблого до сих пір.

Передчасна смерть сина позбавила позивачів підтримки, їх попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю.

Ухвалою суду від 07.09.2021 року вирішено питання щодо відкриття провадження та призначення справи до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 19.10.2021року о 10 годині 00 хвилин в приміщенні Козельщинського районного суду, зал судового засідання № 2 за адресою: Полтавська область, селище Козельщина, вул. Остроградського (Радянська) 75/15.

04.10.2021 року представником відповідача в порушення строків на подання відзиву на позовну заяву подано відзив.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року продовжено представнику відповідача строк на подання відзиву.

Згідно відзиву представник відповідача позов позивача не визнав та прохав у задоволенні відмовити, оскільки кримінальне провадження за фактом наїзду було закрите, у зв`язку з відсутністю складу злочину, а отже в ході досудового слідства порушень працівників залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту та інших порушень, що спричинили загибель потерпілого не встановлено.

Окрім цього, потерпілий перебуваючи біля колії порушив пп. 2.2; 2,3; 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54.

Потерпілий перебуваючи на колії раптово кинувся під потяг, а машиністи потягу для уникнення наїзду застосували екстрене гальмування. Таким чином, така поведінка потерпілого свідчить про усвідомлення ним своїх дій, спрямованих на невідворотність дії джерела підвищеної небезпеки. Потерпілий свідомо потрапив на колію, а отже він усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні поїзда матиме наслідок наїзду на нього.

Також, позивачами на обґрунтування моральної шкоди не надано будь-яких належних доказів, що підтверджують дійсність моральних страждань.

01.11.2021 року представником позивачів в порушення строків на подання відповіді на відзив на позовну заяву подано зазначену відповідь. Ухвалою суду від 16.11.2021 року без виходу до нарадчої кімнати продовжено строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву.

Згідно відповіді на відзив на позовну заяву вбачається, що представник позивачів не погоджується з твердженнями представника відповідача викладеними у відзиві та вважає, що твердження відповідача про умисел загиблого завдати собі шкоди нічим не підтверджене та не може ґрунтуватися на припущеннях. Чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Окрім цього, представник позивачів вважає, що посилання представника відповідача на недоведеність моральної шкоди суперечить практиці Верховного суду. Позивачі в позовній заяві зазначили з чого виходили при визначенні розміру моральної шкоди, а тому доводи представника відповідача зводяться лише до незгоди з позицією позивачів, що і стало причиною звернення до суду.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року справа призначена до судового розгляду по суті на 16.11.2021 року 09 год 00 хв у відкритому судовому засіданні в приміщенні Козельщинського районного суду, зал судового засідання № 1 за адресою: Полтавська область, селище Козельщина, вул. Остроградського, 75/15.

Встановлено наступний порядок дослідження доказів: дослідити письмові докази та допитати свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивачі в судове засідання не з`явилися, але направили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, але за участю їхнього представника.

Представник позивачів ОСОБА_1 у судовому засіданні у режимі відеоконференції позов підтримав з підстав викладених у заяві та прохав задовольнити.

Окрім цього, органом досудового слідства не доведено наявність умислу потерпілого на позбавлення себе життя. Оскільки під час судового розгляду справи презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, умисел на самогубство не доведено, а заявлений розмір моральної шкоди відповідає принципам розумності та справедливості, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Ольховський В. М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечував, оскільки дії потерпілого свідчать про те, що навмисно позбавив себе життя. Метою позову позивачів є не відшкодування моральної шкоди, а покращення їхнього матеріального становища.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивачів розгляд справи відкладено на 06.12.2021 року. Судом одночасно вирішено клопотання представника відповідача щодо допиту свідків в режимі відеоконференції.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та вивчивши письмові докази по справі, встановив наступне.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06.05.2017 року о 00 год 22 хв поблизу станції «Ганнівка», а саме на 218 км перегону «Ганнівка - Кобеляки» поїзд № 2148 ВЛ-82 м № 080, під керуванням машиніста ОСОБА_6 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_7 скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.05.2017 року (а.с. 13).

Померлий ОСОБА_5 є сином позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с 16).

Електровоз серії ВЛ-82 м № 080, знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Куп`янськ» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Машиніст ОСОБА_6 з 19.01.2009 року працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза, а помічник ОСОБА_7 тривалий час працює на посаді помічника машиніста, а отже перебували у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 306 від 06 травня 2017 року смерть ОСОБА_5 настала внаслідок зіткнення з поїздом або іншим залізничним транспортним засобом (а.с 14-15).

06.05.2017 року слідчим СВ Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУ НП Полтавської області Костирею Р. І. внесенні відомості до ЄРДР за № 0000128 за повідомленням про те, що в с. Лутовинівка, Козельщинського району Полтавської області, неподалік станції «Ганнівка» вантажний потяг під керуванням машиніста здійснив наїзд на ОСОБА_5 внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження несумісні з життям. Правова кваліфікація ч. 3 ст. 276 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 288 від 07.06.2017 року вбачається, що у громадянина ОСОБА_5 виявлені різноманітну кількість тілесних ушкоджень тіла, які мають прижиттєвий характер та утворились незадовго до настання смерті від дії тупих твердих предметів і відносно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, а в даному випадку які потягли смерть потерпілого.

При судово-токсикологічному дослідженні крові, вилученої у трупа ОСОБА_5 виявлений етиловий спирт в концентрації в крові 2,4 проміле, що має ознаки середнього ступеню алкогольного сп`яніння відносно живої особи.

Відповідно до висновку експерта № 84 від 02.08.2019 року вбачається, що усі виявлені тілесні ушкодження у громадянина ОСОБА_5 мають прижиттєвий характер і відносно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як такі, що були небезпечними для життя (п.п. 2.1.1. а, 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України « Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 17.01. 1995 року), а в даному випадку як такі, що призвели до смерті потерпілого.

Враховуючи характер тілесних ушкоджень отриманих громадянином ОСОБА_5 їх кількість, анатомічну локалізацію та взаєморозміщення, співстановляючи їх із відомими матеріалами провадження ( результатами огляду місця події, що виявлені тілесні ушкодження могли утворитися 06.05.2017 року близько 00 год 23 хв внаслідок удару (наїзду) залізничним транспортом, що рухався у верхню передню-праву частину тіла громадянина ОСОБА_5 , який перебував в момент зіткнення у вертикальному (чи наближеному до нього) положенні, з подальшим відкиданням тіла потерпілого на міжрейковий проміжок. Ознаки переїзду колесами залізничного транспорту через тіло ОСОБА_5 не виявлено.

При судово-токсикологічному дослідженні крові, вилученої у трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий сприт у концентрації 2,4 %, що згідно з діючими рекомендаціями відносно живої особи може відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеню.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 надав показання, що 06.05.2017 року о 00 год 22 хв керував разом з помічником ОСОБА_7 справним поїздом № 2148 в складі електровоза ВЛ-82 м № 080. Швидкість потягу була приблизно 60 км/год. Поблизу станції «Ганнівка», а саме на 218 км перегону «Ганнівка - Кобеляки» помітили як раптово із-за стовпа на колію вискочив чоловік. Було застосовано екстрене гальмування поїзда, але уникнути зіткнення з невідомим чоловіком не вдалося, так як потяг не може миттєво запинитися.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 надав аналогічні покази як і свідок ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експертів № 3002/3003 судової залізнично-транспортної експертизи по кримінальному провадженню № 0000128 вбачається, що на основу аналізу матеріалів кримінального провадження не можливо достовірно встановити яким чином ОСОБА_5 опинився на залізничних коліях. За свідченням членів локомотивної бригади поряд з ним нікого не було. Про те стверджувати, що він сам стрибнув на колію неможливо. Встановлення способу, яким ОСОБА_5 опинився на залізничній колії, причин чому він не покинув габарит рухомого складу на стану, у якому він перебував поблизу залізничних колії виходить за межі компетенції експертів у рамках даної експертизи.

Швидкість поїзда № 2198, який рухався 06.05.2017 року під керуванням машиніста ОСОБА_6 та помічника машиніста ОСОБА_7 була 58 км/год. Машиніст поїзда № 2198, який рухався 06.05.2017 року ОСОБА_6 вживав заходів до його зупинки, а саме застосовував екстрене гальмування та виконував його правильно. Встановити чи своєчасно машиніст ОСОБА_6 виконав гальмування потягу № 2198 неможливо у зв`язку з незадоволенням клопотання у частині надання натурного листа поїзда № 2198 в добу 06.05.2017 року. Машиніст поїзда № 2198, який рухався 06.05.2017 року ОСОБА_6 виконав всі дії, необхідні для попередження наїзду на ОСОБА_5 . Зупини поїзд №2198, який рухався 06.05.2017 року, до місця наїзду на ОСОБА_5 можна було лише у випадку застосування машиністом ОСОБА_6 екстреного гальмування на відстані, яка більша зупиночного шляху зазначеного поїзда - 465,596 м. Гальмівний шлях поїзда №2198, який рухався 06.05.2017 року, складає 450,246 м.

Достовірно встановити чи були у діях машиніста ОСОБА_6 потягу №2198, який рухався 06.05.2017, невідповідності вимогам пунктів 1.1 Правил [1], 3.18.1 та 3.19.1 Інструкції у частині забезпечення безпеки руху неможливо у зв`язку з незадоволенням клопотання у частині надання натурного листа зазначеного поїзда.

Гальмівна система поїзда №2198, який рухався 06.05.2017 року, перебували у технічно справному стані, який відповідав вимогам пунктів 9.2.4, 8.1, 1.1. Додатку 2 Інструкції, пункту 11.1 Правил.

З технічної точки зору запобігти залізнично-транспортній пригоді, яка мала місце 06.05.2017 року, та пов`язана з наїздом поїзда № 2198 під керуванням машиніста ОСОБА_6 та помічника машиніста ОСОБА_7 на громадянина ОСОБА_5 було можливо. Для цього ОСОБА_5 необхідно було виконати вимогу пункту 2.3 Правил безпеки громадян у частині необхідності перебування поза межами небезпечної зони, а саме поза межами габариту рухомого (поїзда № 2198) при його наближенні.

Члени локомотивної бригади вантажного поїзда № 2198 запобігти наїзду на ОСОБА_5 не мали технічної можливості.

Окрім цього, судом під час дослідження матеріалів кримінального провадження № 0000128 встановлено, що слідчим суддею неодноразово скасовувалися постанови про закриття кримінального провадження.

Також, під час дослідження кримінального провадження встановлено, що інформація, яка викладена слідчим ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо проведення органом досудового слідства в повному обсязі досудового розслідування та закриття кримінального провадження за відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України не відповідає фактичним обставинам, які містяться в матеріалах кримінального провадження (а.с.10). Досудове слідство щодо розслідування кримінального провадження триває та є не закінченим.

16.11.2021 року судом за згодою представників сторін вирішено питання щодо негайного повернення матеріалів кримінального провадження, які витребувані ухвалою суду від 19.10.2021 року для продовження досудового розслідування.

Отже, судом встановлено, що син позивачів ОСОБА_5 загинув внаслідок смертельного травмування поїздом № 2198 під керуванням машиніста ОСОБА_6 та помічника машиніста ОСОБА_7 володільцем якого як джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст та помічник машиніста перебувають у трудових відносинах.

Окрім цього, судом встановлено, що між наїздом поїздом на сина позивачів та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Судом встановлено, що син позивачів загинув внаслідок ДТП, яке мала місце на залізниці. Між наїздом потягом на сина позивачів та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Причиною нещасного випадку на залізниці стало груба необережність тобто порушення п. 2.3 Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54.

Оскільки потяг (локомотив) відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.

Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст та помічник машиніста перебували у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачі як батьки загиблого наділені правом вимагати відшкодування їм спричиненої моральної шкоди в результаті смерті їхнього сина, яка настала внаслідок наїзду на нього поїзда.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні.

Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий ОСОБА_5 мав умисел на позбавлення себе життя суд відхиляє, оскільки такі обставини не підтверджуються належними, переконливими та достатніми для таких висновків доказами.

Таким чином, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність умислу ОСОБА_5 на вчинення самогубства. Ствердження відповідача, що сукупність встановлених обставин свідчить про наявність умислу потерпілого на настання невідворотної події є тільки припущенням представника відповідача, що не знайшло свого переконливого та беззаперечного підтвердження під час судового розгляду справи.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що судом не встановлено будь-яких належних та беззаперечних допустимих доказів, які на думку представника відповідача свідчили про те, що ОСОБА_5 вчинив самогубство, а отже відповідач звільнений від відшкодування моральної шкоди.

Також, суд не погоджується з доводами представника відповідача, що вчинення наїзду поїзда на сина позивачів мало місце внаслідок непереборної сили (невідворотної за даних умов події), оскільки такі твердження ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем поняття непереборної сили.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Отже, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок непереборної сили, як про це помилково стверджує відповідач.

Саме такі правові висновки зробив ВС у своїй постанові від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19.

Щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди суд приходить до наступного.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Оскільки, в ході судового розгляду встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста необережність ОСОБА_5 та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті, при цьому, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_5 , то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Отже, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках.

При цьому, суд бере до уваги, що сам факт загибелі сина за викладених обставин є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Також, суд враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті ОСОБА_5 , при цьому смерть останнього сталася саме внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь кожного позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною шостою ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Отже, з врахуванням ЗУ «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 960,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю- задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця", (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) на користь:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_3 ) - 50 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_4 ) - 50 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судові витрати у справі в сумі 960,00 грн.

Решту судових витрат по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити сторонам, що повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з часу оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16.12.2021 року.

Суддя М. М.Оксенюк