Справа № 524/2407/14-ц
Провадження №2/524/3882/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 129 118,19 грн.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 06 червня 2008 року між цим банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0014/73/107582, згідно якого останній було надано кредит у розмірі 94 500 грн. строком користування до 06 червня 2015 року та зі сплатою 20,7% річних.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування з визначенням їх розмірів у встановлені строки, але взятих на себе зобов`язань не виконувала.

У забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , Банк уклав 06 червня 2008 року з відповідачем ОСОБА_2 договір поруки, згідно якого останній зобов`язувався перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі.

Банк просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 21 лютого 2014 року становила 129 118,19 грн., із яких: - 53 676,64 грн. заборгованість за кредитом; - 21 155,48 грн. заборгованість по несплаченим процентам; - 54 286,07 грн. нарахована пеня за порушення строків сплати кредитних коштів, а також пропорційно просили стягнути судовий збір по 645,59 грн. з кожного.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 червня 2014 року позов Банку було задоволено у повному обсязі (т. 1 а.с. 43-44). Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 014/0014/73/107582 від 06 червня 2008 року, станом на 21 лютого 2014 року, на загальну суму 129 118,19 грн., з них: - заборгованість за кредитом - 53 676,64 грн.; - заборгованість по несплаченим процентам - 21 155,48 грн.; - пеня за прострочення сплати коштів у повернення кредиту - 54 286,07 грн. та у повернення сплаченого судового збору по 645,59 грн. з кожного.

За заявою представника Банку були видані виконавчі листи.

03 липня 2020 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження (т. 1 а.с. 63-67).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2020 року (т. 1 а.с. 126-127) заява була задоволена. Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у справі № 524/2407/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року будо відмовлено ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 15 липня 2020 року та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою (т. 1 а.с. 165-167).

09 листопада 2020 року до суду звернувся відповідач ОСОБА_2 із заявою про перегляд заочного рішення суду від 04 червня 2014 року (т. 2 а.с. 2-4).

Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду було повернуто заявнику без розгляду (т. 2 а.с. 10).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2021 року (т. 2 а.с. 59-62) ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 листопада 2020 року було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду було залишено без руху (т. 2 а.с. 66).

19 лютого 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява на виконання вимог ухвали судді (т. 2 а.с. 79).

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року прийнято заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, призначено до розгляду (т. 2 а.с. 84).

02 березня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло письмове клопотання про витребування від виконавчих служб копій матеріалів виконавчих проваджень про стягнення з відповідачів коштів на користь банку (т. 2 а.с. 97).

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача, витребувані відповідні матеріали від Автозаводського та Крюківського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (т. 2 а.с. 99).

15 березня 2021 року до суду від Крюківського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшли запитувані судом копії матеріалів виконавчого провадження (т. 2 а.с. 108-250, т. 3 а.с. 1-36).

16 березня 2021 року до суду від Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшли запитувані судом копії матеріалів виконавчого провадження (т. 3 а.с. 38-57).

Ухвалю суду від 06 серпня 2021 року було поновлено відповідачу ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заяву задоволено, скасовано заочне рішення суду від 04 червня 2014 року, призначено справу до розгляду, зобов`язано відповідачів подати до суду відзив на позовну заяву (т. 2 а.с 120-121).

Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року залучено до участі у справі позивачем - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третьою особою - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», призначено справу до розгляду (т. 3 а.с. 115).

13 вересня 2021 року до суду від позивача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» надійшли письмові заперечення на заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду із додатками (т. 3 а.с. 130-161).

Станом на день розгляду справи відповідачі не скористалися своїм правом на подачу відзивів на позовну заяву.

У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» не прибув. Керівництво товариства було повідомлено належним чином про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомило.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , його представник ОСОБА_3 у судове засідання не прибули повторно з невідомих причин, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_2 , про що надав письмову заяву.

Представник третьої особи - ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» у судове засідання не прибув. Керівництво Банку було повідомлено належним чином про час, дату та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомило, власного відношення до позову не висловило.

Повторні неявки вказаних учасників справи, їх представників, і зокрема представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» залученого у порядку процесуального правонаступництва згідно ст. 55 ЦПК України, які повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджають розгляду справи по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом достовірно встановлено, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль», яке змінило свою назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0014/73/107582, згідно якого останній було надано кредит у розмірі 94 500 грн. строком користування до 06 червня 2015 року та зі сплатою 20,7% річних. Даний кредит був наданий позичальнику на придбання автомобіля (т. 1 а.с. 4-6).

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування з визначенням їх розмірів у встановлені строки.

У забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_1 , банк уклав 06 червня 2008 року з відповідачем ОСОБА_2 договір поруки № 014/0014/73/107582, згідно якого останній зобов`язувався перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі.

Враховуючи неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, банком 03 серпня 2012 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , окремо кожному та за різними адресами, було направлено повідомлення за вих. № С17-114-1/819 з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитом (т. 1 а.с. 15).

При цьому, банк у вимозі вимагав достроково не пізніше 20 вересня 2012 року повністю погасити заборгованість за кредитом на загальну суму 80 145,38 грн., а також сплатити пеню в розмірі 24 746,37 грн.

Як постає із копії квитанцій (т. 1 а.с. 15 зворот), такі вимоги були надіслані позичальнику та поручителю 06.08.2012 року.

Оскільки заборгованість не була погашена ні позичальником, ні поручителем, 21 березня 2014 року банк звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення виниклої заборгованості на загальну суму 129 118,19 грн.

Як було встановлено судом, 12 грудня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/50 та договір про відступлення прав за договорами застави від 18 грудня 2017 року. Відповідно до зазначених договорів Первісний кредитор передав (відступив), а ПАТ «КІБ» прийняв всі права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення (застави), у тому числі й до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У подальшому, 12 грудня 2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 014/0014/73/107582 від 06.06.2008 року, відповідно до умов якого ПАТ «Комерційний індустріальний банк» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» прийняв всі права вимоги до боржників за кредитним портфелем, в тому числі прав вимоги за договорами застави (т. 1 а.с.76-98).

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора і право вимоги за кредитним договором № 014/0014/73/107582 від 06 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 фактично перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд звертає увагу, що ухвалами суду від 15 липня 2020 року за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у ході виконання заочного рішення суду та від 06 серпня 2021 року до участі у справі у порядку процесуального правонаступництва було залучено позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» замість ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Щодо позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, Банк та відповідач ОСОБА_2 уклали 06 червня 2008 року договір поруки, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався відповідати перед кредитором за невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором. При цьому, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 3.1. договору поруки).

Разом з тим, зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Проте припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з п. 5.1. договору поруки № 014/0014/73/107582 від 06 червня 2008 року, останній набрав чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі (а.с. 8-9).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (присікальним), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові.

З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 1519/2-3165/11.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 , первинно взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до - 06 червня 2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, письмову вимогу до поручителя Банк пред`явив 03 серпня 2012 року, встановивши достроковий строк повернення кредиту - до 20 вересня 2012 року (а.с. 15).

Оскільки Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України пред`явив позичальникові вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і вказав у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена до 20 вересня 2012 року, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту. За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

З огляду на це, беручи до уваги встановлений судом факт направлення Банком 03 серпня 2012 року позичальнику та поручителю вимоги з вказівками на те, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредитну заборгованість потрібно погасити до 20 вересня 2012 року, Банк мав звернутися до поручителя з позовом у межах шести місяців від цієї дати, тобто, до 20 березня 2013 року, а звернувся лише 21 березня 2014 року, тобто вже після спливу встановленого частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку з моменту настання строку повернення кредиту, яким в даному випадку є - 20 вересня 2012 року.

Щодо наявної заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором суд зазначає наступне.

Банк у наданому ним розрахунку боргу вказує про те, що станом на 21 лютого 2014 року розмір боргу за тілом кредиту становить - 53 676,64 грн., з яким відповідач ОСОБА_1 фактично погодилася і який не оспорювала та який має бути стягнутий з неї.

Щодо нарахування Банком ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом та пенею суд зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до пункту 10.1. договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що позичальнику ОСОБА_1 було змінено строк виконання основного зобов`язання з 06 червня 2015 року на 20 вересня 2012 року, шляхом направлення відповідної вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, у кредитодавця - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» після 20 вересня 2012 року були відсутні підстави для нарахування позичальнику ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та пені відповідно.

Як постає із розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 10-13), станом на 26.09.2012 року розмір нарахованих процентів складає - 8 126,95 грн., розмір нарахованої пені складає - 16 827,01 грн., які і є розміром боргу відповідача ОСОБА_1 .

Загалом розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, станом на 26.09.2012 року, становить - 78 630,60 грн., що складається із: - 53 676,64 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 8 126,95 грн. розмір нарахованих процентів; - 16 827,01 грн. розмір нарахованої пені.

Із витребуваних судом копій матеріалів виконавчих проваджень постає наступне.

Постановою старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Таран С.І. від 20 жовтня 2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 524/2407/14-ц, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука 12 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 129 118,19 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 645,59 грн. (т. 3 а.с. 53).

Постановою цього ж державного виконавця від 20 жовтня 2014 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження (т. 3 а.с. 54).

Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Стороженко Н.Ю. від 23 лютого 2015 року оголошено розшук автомобіля Chery SQR 7240 Т11Т, д.н.з. НОМЕР_1 , належного на праві власності ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 45).

Постановою цього ж державного виконавця від 24 лютого 2015 року виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_2 було направлено за належністю до Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ за місцем роботи боржника - ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» (т. 3 а.с. 41).

Постановою державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Панченко Н.П. від 06 березня 2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 524/2407/14-ц, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука 12 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 129 763,78 грн. (т. 2 а.с. 122).

Постановою державного виконавця цього ж відділу від 11 березня 2015 року було звернуто стягнення на заробітну плату (доходи) ОСОБА_2 , отримувані ним за місцем роботи - ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» (т. 2 а.с. 125).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2020 року (т. 1 а.с. 126-127), за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», було замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Як було встановлено судом та постає із листа Крюківського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 06 квітня 2021 року за № 16479 (т. 3 а.с. 73), за період з 06.03.2015 року по 06.04.2021 року, у ході та в межах виконавчого провадження, з ОСОБА_2 було стягнуто 138 439,67 грн. Станом на 06.04.2021 року залишок боргу по виконавчому провадженню по виконанню заочного рішення суду, яке було скасовано, складає 18 088,79 грн. на користь стягувача. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі.

Суд констатує, що стягнутий з поручителя ОСОБА_2 борг у ході виконавчого провадження при виконанні заочного рішення суду у розмірі 138 439,67 грн. фактично перевищує визначений судом у даній справі борг відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у розмірі - 78 630,60 грн.

Оскільки поручитель ОСОБА_2 станом на час розгляду справи фактично виконав зобов`язання забезпечене порукою та розрахувався з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» за позичальника ОСОБА_1 , стягнення (продовження стягнення) з останньої на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованості за кредитним договором у розмірі 78 630,60 грн. призведе фактично та юридично до подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.

При цьому, у правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23.09.2015 року по справі № 6-466цс15, вказано, що правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Отже, до ОСОБА_2 , як поручителя який виконав зобов`язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі право на зворотну вимогу (регрес) до боржника.

На підставі встановленого та наведеного, враховуючи факт виконання поручителем ОСОБА_2 зобов`язання, забезпеченого порукою, суд дійшов висновку про необхідність відмови ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», код за , юридична адреса: м. Київ, вул. Іоанна Павлі ІІ, буд. № 20 кв. № 1;

Відповідачі: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», код за , юридична адреса: м. Київ, вул. Лєскова, буд. № 9.

Повне рішення суду виготовлено 20 грудня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: