РІШЕННЯ

Іменем України

08.12.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі судового засідання Кирик У.П.

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціоненрного товариства "Страхова компанія "ТАС", з участю третьої особи - Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до Публічного акціоненрного товариства "Страхова компанія "ТАС" про відшкодування матеріальної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 керуючи трамваєм №1101, маршрут №8 під час об"їзду автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований, не дотрималась безпечного інтервалу, здійснила наїзд на вказаний автомобіль, що спричинило пошкодження транспортного засобу, чим порушила вимоги п.2.3б, 13.3 ПДР України, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. На місце ДТГІ окрім співробітників поліції виїжджали також представники служби безпеки руху ЛТТУ. Вина ОСОБА_2 стверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2019р., якою ОСОБА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначає, що власником трамвая № НОМЕР_2 є ЛКП «Львівелектротранс». Відповідно до висновку експертного дослідження №9/32 від 22.04.2019р. розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу, становить 15 226 (п`ятнадцять тисяч двісті двадцять шість) гривень 66 коп. На момент ДТП за участю трамвая та автомобіля діяв договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №ДСЦВ/48 від 14.03.2018р., укладений між ЛКП «Львівелектротранс» з ПАТ «СГ «ТАС». Позивач письмово повідомив страхову компанію про страховий випадок. Відтак, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 16 241 (шістнадцять тисяч двісті сорок одна) гривень 86 коп.

Відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 16 листопада 2020 року справа за підсудністю скерована до Франківського районного суду м. Львова. Підстави такого рішення викладені в ухвалі суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020 справу передано судді Кузю В.Я.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.12.2020р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог. Підтвердив те, що 14.03.2018р. між відповідачем та ЛКП "Львівелектротранс" укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов"язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю та здоров"юфізичної особи або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі під час руху застрахованого транспортного засобу , якщо має місце причинний зв"язок між рухом застрахованого транспортного засобу і заподіяною шкодою - страхування відповідальності власників наземного транспорту. Зазначає, що страховиком відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв"язку з несвоєчасним повідомленням страхувальником про настання страхового випадку.

У поясненнях третьої особи щодо позову та відзиву представник третьої особи зазначив, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, є зафіксованим правоохоронними органами, особа, винна в ДТП, притягнута до відповідальності, тому в страхової компанії відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілому, а відмова є безпідставною та необгрунтованою. Просить задоволити позов в повному обсязі.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2019р. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 24.01.2019 р. об 13:31 год. у м. Львові на вулиці Городоцька, 181 керуючи трамваєм вагон 1101 маршрут №8 не була уважною та не стежила за дорожньою обстановкою під час обїзду автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований, не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на вказаний автомобіль, що спричинило пошкодження транспортного засобу, чим порушила вимоги п. 2.3 б, 13.3 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім цього, ОСОБА_2 , будучи причетною до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, покинула місце дорожньо-транспортної пригоди та не повідомила про таку уповноважений підрозділ Національної поліції, порушивши п. 2.10.а,д Правил дорожнього руху, внаслідок чого вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.01.2019р., є встановленим та не підлягає доказуванню.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.02.2020р. у цивільній справі №465/2590/19 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ЛКП «Львівелектротранс», про відшкодування шкоди внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди відмовлено. Даним судовим рішенням встановлено, а відтак не потребує доказування, що трамвай був застрахований, що підтверджується договором цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ДСЦВ/48 від 14.03.2018 року, який був укладений між ЛКП «Львіелектротранс» та ПАТ «СГ «ТАС».

Згідно відповіді страхової компанії «ПАТ «Страхова група ТАС», позивачу відмовлено у виплаті завданої матеріальної шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17).

За змістом статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Аналогічно, у відповідності до ст.16 Закону України «Про страхування» договором страхування визнається письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону.

У відповідності до п.2,3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду.

Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, статтями 3,10,12, 81, 89, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціоненрного товариства "Страхова компанія "ТАС" (м. Київ, пр-т Перемоги 65, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 13 241 (тринадцять тисяч двісті сорок одна) гривень 86 коп.

Стягнути з Публічного акціоненрного товариства "Страхова компанія "ТАС" (м. Київ, пр-т Перемоги 65, ) на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач : ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ПАТ "Страхова компанія "ТАС", юридична адреса: м. Київ, Проспект Перемоги 65, ;

Третя особа: ЛКП "Львівелектротранс", юридична адреса: м. Львів, вул. Сахарова 2, .

Суддя В. Кузь