КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/8297/19
Головуючий у суді першої інстанції: Петришин Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, правонаступником якого є Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2021 року,

встановив:

у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою у якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язати провести перерахунок заборгованості, посилаючись на те, що нарахування заборгованості здійснюється виконавцем без урахування доходу боржника.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2021 року у задоволенні скарги було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що він з серпня 2018 року працевлаштований до соціальної служби Дніпровського району м.Києва та цілодобово доглядає за своєю матір`ю, а тому розмір аліментів має обраховуватись виходячи з його фактичного доходу, а не із розрахунку середньомісячної заробітної плати для працівника відповідної місцевості.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2021 року у задоволенні скарги було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів було проведено державним виконавцем з дотриманням норм чинного законодавства. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що отримані ним компенсаційні виплати від держави за надані ним його матері соціальні послуги є його доходом, а тому розрахунок заборгованості зі сплати аліментів має здійснюватись виходячи з фактично отриманих ним сум. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується КМ України.

У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМ України від 26 лютого 1993 року № 146 визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованість зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно частини другої статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

12 червня 2019 року державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, у якому за період з серпня 2018 року по травень 2019 року у графі №2 «розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості» зазначені суми, отримані ОСОБА_1 в якості компенсаційних виплат від держави за наданням ним соціальних послуг ОСОБА_7 .

При проведенні розрахунку заборгованості 14 серпня 2019 року за вказаний період (з серпня 2018 року) державним виконавцем у графі №2 «розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості» були зазначені показники середньої заробітної плати, що скаржник ОСОБА_1 вважає незаконним.

З наданих до суду Довідки про отримання допомоги, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва 13 листопада 2018 року, та Довідок, виданих Центром по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та йому призначено компенсацію за надання соціальних послуг громадянам похилого віку, а саме ОСОБА_7 , 1949 року народження, яка у 2018 році становила 184 грн. 10 коп. на місяць, а у 2019 року - 192 грн. 10 коп. щомісячно.

Державним виконавцем при проведенні розрахунку було вірно визначено, що у випадку, якщо боржник офіційно не працює та доходу не має, то існують підстави для визначення заборгованості зі сплати аліментів згідно з ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України. Кошти, які отримував боржник, здійснюючи догляд за особою похилого віку, не є заробітком (доходом), а є компенсаційною виплатою. Норми ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не врегульовують питання нарахування аліментів, а тому в даному випадку не підлягають застосуванню.

Надана до суду першої інстанції довідка про отримані ОСОБА_1 доходи сформована за 2014 рік. Доказів про те, що скаржник був працевлаштований та отримував доходи за 2015-2019 роки матеріали справи не містять.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2019 року у справі № 683/1782/16-ц (провадження № 61-4475ск19) зазначено: «Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, і апеляційний суд, залишаючи цю ухвалу без змін, обґрунтовано виходили з того, що відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів, сформованих Старокостянтинівським відділенням Красилівської об`єднаної державної податкової інспекції за період з 01 липня 2016 року до 31 грудня 2016 року та з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року, а також відповідей Пенсійного фонду України, скаржник офіційно не працював, доходи не отримував, а кошти, які він отримував, здійснюючи догляд за особою з інвалідністю І групи, є не заробітком (доходом), а компенсаційною виплатою. Таким чином, оскільки відсутні підстави для визначення заборгованості за аліментами згідно із частиною першою статті 195 СК України за відсутності доходу у боржника, державний виконавець правильно застосував порядок обчислення заборгованості за аліментами, визначений положенням частини другої статті 195 зазначеного Кодексу. Той факт, що непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а час догляду за особою з інвалідністю І групи зараховується до стажу роботи, не свідчить про неправомірність дій державного виконавця щодо нарахування скаржнику заборгованості за аліментами».

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року (справа №2610/27695/2012).

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавець обмежив право фізичних осіб, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, у праві бути працевлаштованими в будь-яких інших організаціях або перебувати у трудових відносинах, в тому числі на умовах неповного робочого дня, також не свідчать про те, що боржник є працевлаштованим в управлінні соціального захисту населення. Доводів про те, у зв`язку з чим боржник позбавлений можливості самостійно надавати своїй матері допомогу та працевлаштуватись, отримувати дохід та сплачувати аліменти у встановленому рішенням розмірі, апеляційна скарга не містить.

Не можуть бути підставою для задоволення скарги і доводи ОСОБА_1 про те, що розмір його заборгованості був встановлений рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/23910/19 від 15 червня 2020 року, оскільки предметом розгляду у даній адміністративній справі була наявність чи відсутність підстав для накладення на

ОСОБА_1 штрафу в ході здійснення виконавчого провадження, тоді як розмір заборгованості зі сплати аліментів предметом розгляду не був та судом не перевірявся.

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді