ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 401/586/21

провадження № 22-ц/4809/1333/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л.

суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.

учасники справи:

позивач Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», інтереси якого представляє адвокат Новак Юрій Петрович,

відповідач ОСОБА_1 .

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного Підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червня 2021 року у справі за позовом Спільного Підприємства Товариства з о обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі СП ТОВ «Світловодськпобут») звернулося до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2009 року по 01 лютого 2021 року в сумі 28 721,43 грн., втрати від інфляції 6 332,35 грн., та три відсотки річних 3 791,88 грн., а також судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. та 5 000,00 грн. на професійну правничу допомогу.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червня 2021 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» заборгованість за спожиту теплову енергію за період 01 жовтня 2009 року по 01 лютого 2021 року в сумі 28 721,43 грн., втрати від інфляції 6 332,35 грн., та три відсотки річних 3 791,88 грн., а також судовий збір в розмірі 2 270,00., а всього 41 115 грн. 66 коп.

У задоволенні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу мотивовано тим, що позивач не надав до суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, тобто не доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

СП ТОВ «Світловодськпобут» подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача компенсацію витрат позивача на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Скаржник, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення понесених заявником у цій справі витрат на професійну правничу допомогу.

Вказує, що за загальними засадами цивільного законодавства діє принцип відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене рішення. Суд не врахував, що відповідач був обізнаний з клопотанням позивача про компенсацію витрат на правничу допомогу, але заперечень щодо їх розміру від нього до суду не надійшло, а тому суд не міг відмовити в задоволенні клопотання позивача.

Відповідач не подав відзив на дану апеляційну скаргу.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина третя статті 360 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Згідно з ст. ст. 15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою та компенсацію витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Європейський суд з прав людини у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), яке підлягає застосуванню як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 та в ряді інших.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивач просив суд ухвалити рішення про стягнення заборгованості та компенсацію судових витрат: сплаченого за подання до суду позовної заяви судового збору в сумі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Крім того, 01 квітня 2021 року, адвокат Новак Ю. П. від імені СП ТОВ «Світловодськпобут», звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача судових витрат, зокрема, на правову допомогу в сумі 7270,00 грн (с. 86).

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до заяви адвоката Новака Ю. П. додано: копію договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 20 травня 2019 року (с. 87), копію акта від 09 березня 2021 року № б/н про надання професійної правової допомоги (а. с. 88).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

З вказаних норм права вбачається, що компенсація витрат учасника справи на професійну правничу допомогу не може перевищувати розміру, визначеного договором про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом та його клієнтом.

Відповідно до п. 3.1. договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 20 травня 2019 року, укладеного між адвокатом Новаком Ю. П. і СП ТОВ «Світловодськпобут», за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього Договору, а згідно з п. 3.2. договору в ціну Договору не включені фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за Договором.

Таким чином, адвокат та СП ТОВ «Світловодськпобут» визначили, що належним та допустимим доказом розміру винагороди адвоката є саме додаток № 1 до укладеного між ними договору. При цьому адвокат може мати фактичні витрати на виконання зобов`язань за договором, але порядок їх компенсації договором не визначено.

Проте, ні позивач, ні адвокат Новак Ю. П. не надали до суду додаток № 1 до укладеного між ними договору від 20 травня 2019 року № б/н, а отже не підтвердили розмір винагороди адвоката.

Акт надання професійної правничої допомоги від 11.03.2021 у даній справі на суму 5000,00 грн. не являється додатком № 1 до договору та не є доказом досягнутої сторонами домовленості про ціну, яка за умовами договору може підтверджуватися лише додатком № 1 до нього.

Сам по собі акт надання професійної правничої допомоги підтверджує лише те, що адвокат надав послуги своєму клієнту у цій справі та що сторони не мають претензій один до одного.

При цьому, всупереч змісту пунктів 3.1., 3.2. договору та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, в акті не вказано з чого складається зазначена у ньому сума 5000,00 грн. (лише гонорар адвоката чи інші витрати, пов`язані з виконанням доручення клієнта).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів витрат позивача на правничу допомогу та вважає висновок суду про недоведеність вимоги позивача про компенсацію таких витрат обґрунтованим так, як він не надав до суду достатніх та допустимих доказів розміру витрат на правничу допомогу.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/455/19 та від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц є недоречними так, як у тих справах Суд вирішував питання застосування положень частин 4 6 ст. 137 ЦПК України (співмірності витрат та умови зменшення судом їх розміру), а не питання доведеності чи недоведеності сплачених чи таких, що підлягаю сплаті витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, бо рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний