Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2021 Справа №607/18119/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 22 серпня 2008 року було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 , яка на час подання даної позовної заяви досягла повноліття. В період з 2019 по 2020 року, до досягнення повноліття, ОСОБА_3 навчалася у центрі довузівської підготовки Тернопільського педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка. 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 за вищевказаний курс підготовки сплатила 3549 грн 00 коп. Надалі, у 2020 році ОСОБА_3 з 01 вересня 2020 року стала студенткою денної форми навчання вказаного навчального закладу. Вартість освітньої послуги за 20202021 навчальний рік становила 14 630 грн, які позивачка сплатила. 05 серпня 2021 року позивачкою було оплачено освітні послуги за 20212022 навчальний рік в розмірі 16 642 грн. Таким чином, до повноліття дочки, позивачка понесла додаткові витрати на її утримання, пов`язані з оплатою освітніх послуг на загальну суму 34 821 грн.

Оскільки відповідач не цікавиться життям своєї дочки та її навчанням зокрема, у добровільному порядку не бажає брати участь у додаткових витратах на її утримання, позивачка змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача половини розміру додаткових витрат на утримання дочки, які були понесені позивачем до досягнення повноліття.

Окрім того, у зв`язку із продовженням навчання ОСОБА_3 , яка 07 серпня 2021 досягла повноліття, остання потребує матеріальної допомоги, необхідної для оплати харчування, одягу, проїзду, покупки канцелярських товарів тощо, однак відповідач у добровільному порядку не бажає надавати таку допомогу. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, працевлаштований (місце роботи позивачці не відоме) та може надавати відповідну матеріальну допомогу. В той же час, у позивачки, окрім дочки ОСОБА_3 на утриманні перебуває ще дві дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на зазначене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 17 410 грн 50 коп.; аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання даної позовної заяви і до закінчення ОСОБА_3 навчання, однак не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

28 грудня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивачки, адвокат Череватий П. М. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримав та просив задоволити, щодо постановлення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ознайомившись із письмовою заявою представника позивачки, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22 серпня 2008 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 27 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області.

У даному шлюбі в сторін народилися доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 27 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 27 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області.

Також у позивачки та ОСОБА_6 є донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 05 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

26 вересня 2019 року між Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка (виконавець), ОСОБА_1 (замовник), ОСОБА_3 (одержувач) укладено договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою № пн.2715, згідно умов якого предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: підготовка до вступу у ВНЗ, денна/заочна форма навчання, місце та строк надання освітньої послуги 1 рік, предмети біологія, українська мова, Історія України (п. 1. Договору). Загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання становить 3 549,00 грн (п. 9. Договору).

10 грудня 2019 року ОСОБА_3 видана довідка № 159/4017, що вона дійсно навчається у центрі довузівської підготовки Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, а матір ОСОБА_1 відповідно до договору ПН 2715 від 26 вересня 2019 року оплатила за курс підготовки 3 549,00 грн. Вказане також вбачається із квитанції № 45429715 від 23 жовтня 2019 року.

31 серпня 2020 року між Тернопільським кооперативним фаховим коледжем (Тернопільським кооперативним торговельноекономічним коледжем) (Заклад), ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_3 (здобувач) було укладено договір про надання платної освітньої послуги, згідно умов якого предметом договору є фінансові зобов`язання Замовника щодо оплати освітньої послуги, яка надається здобувачу закладом (п. 1. Розділу І. Договору). Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 30 480 гривень (п. 1. Розділу ІІІ. Договору). Вартість освітньої послуги за роками навчання становить: 1) 20202021 навчальний рік 14 630 гривень; 2) 20212022 навчальний рік 15 850 гривень (п. 2. Розділу І. Договору).

Між цими ж сторонами 31 серпня 2020 року укладено договір про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти, за умовами п. 1 якого заклад бере на себе зобов`язання зарахувати Вступника на навчання, а саме: здійснити підготовку Вступника за денною формою здобуття освіти за освітньопрофесійною програмою Підприємництво, торгівля та біржова діяльність (товарознавство в митній справі) спеціальністю 076 Підприємництво, торгівля та біржова діяльність для здобуття освітньопрофесійного ступеня фахового молодшого бакалавра.

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 здійснила оплату за навчання ОСОБА_3 у розмірі 14 630,00 грн, згідно квитанції № ПН1539531.

04 червня 2021 укладено додаткову угоду до договору про підготовку молодших спеціалістів та кваліфікованих робітників Тернопільським кооперативним фаховим коледжем, за умовами якої вартість освітньої послуги становить: 2021 2022 навчальний рік 16 642 грн.

04 серпня 2021 року ОСОБА_3 видано Тернопільським кооперативним фаховим коледжем довідку № 70 про те, що вона є студенткою 3 курсу денної форми навчання Тернопільського кооперативного фахового коледжу. Закінчує навчання 30 червня 2022 року. Навчається з 01 вересня 2020 року в платній групі, стипендію не отримує і не нараховується. Тернопільський кооперативний торговельноекономічний коледж перейменовано в Тернопільський кооперативний фаховий коледж (Постанова правління Тернопільської ОСС № 50 від 05 червня 2020 року).

31 серпня 2021 року ОСОБА_1 здійснила оплату за навчання ОСОБА_3 у розмірі 16 642,00 грн, згідно квитанції № ПН 2559718.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

В силу ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 199 СК України, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є повнолітньою дочкою сторін, не досягнула віку 23ох років, продовжує навчання на третьому курсі денної форми навчання Тернопільського кооперативного фахового коледжу, закінчує навчання 30 червня 2022 року і доказів отримання нею доходу суду не подано. Остання проживає з ОСОБА_1 , яка забезпечує її всім необхідним. Позивачка надала суду докази про те, що саме вона оплачує навчання дочки. Навчання дитини на денній формі, не дає їй змоги самостійно себе забезпечити необхідними засобами до існування, а таке забезпечення лише зі сторони матері буде порушенням закону, який покладає обов`язок на обох батьків щодо надання матеріальної допомоги дитині, яка продовжує навчання. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 є працездатним, стан його здоров`я суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне не надано та в судовому засіданні таких не здобуто. Тобто, за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем відповідач може виконувати обов`язки щодо утримання дочки, яка досягла повноліття, продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Суд, визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, які слід стягувати із відповідача, враховуючи встановлені вище обставини, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачці у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня подання даного позову до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2022 року, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23 років.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для визначення мінімального розміру аліментів у розмірі не менше прожиткового мінімуму, адже СК України такого розміру при визначені розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина не встановлено, а мінімальний розмір аліментів на підставі ст. 182 СК України має враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на дитину (до 18 років). Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29 березня 2018 року (справа № 642/36/16ц, провадження № 616238св18).

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд вважає її такою, що до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За змістом ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будьякому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16ц; від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18; від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19; від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17; від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18.

Звертаючись з позовом до суду позивачка посилалася лише на те, що вона сплатила кошти за навчання дочки у коледжі та на підготовчих курсах до вступу.

Однак навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року, справа № 336/1488/19.

У даному випадку витрати на навчання дитини викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України, а у зв`язку зі здобуттям дитиною освітньокваліфікаційного рівня. При цьому позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти за державним замовленням (на бюджетній формі навчання), не наведено мотивів вибору вказаного освітнього закладу, що, зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання обох батьків, а також безпосереднього погодження такого вибору з батьком дитини та узгодження з ним питань фінансового характеру щодо навчання дитини у обраному закладі на контрактній формі навчання.

Відтак, на відповідача не може бути покладено обов`язок по оплаті зазначених витрат.

За вищевказаних обставини, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково і стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2021 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання у Тернопільському кооперативному фаховому коледжі, а саме до 30 червня 2022 року, але не більше 23х річного віку

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, статями 180184, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2021 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання у Тернопільському кооперативному фаховому коледжі, а саме до 30 червня 2022 року, але не більше 23х річного віку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім),00 грн.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська