Справа № 541/2825/21
Номер провадження 2/541/1010/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Долженко О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно,

установив:

28.10.2021 ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до Миргородської міської ради про визнання права власності на житловий будинок.

В направленому на адресу суду позові зазначив, що 07.02.1972 на підставі договору укладеного з Відділом комунального господарства виконкому Миргородської міської ради, позивач отримав у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку. Зазначений договір було зареєстровано нотаріусом в реєстрі за номером 4814. У 1976 році на цій земельній ділянці було побудовано будинок АДРЕСА_1 , а 07.12.1987 будинок введено в експлуатацію. На сьогоднішній день право власності на зазначену земельну ділянку та будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку. Оригінал договору від 07.02.1972 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат з однієї до п`яти включно втрачений, а реєстрація права власності на будинок без оригіналу договору неможлива. Зважаючи на викладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок.

Ухвалою судді від 01.11.2021 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.28).

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та адвокат Долженко О.М. просили позовні вимоги задовільнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву з якої вбачається, що міська рада не має заперечень проти задоволення позову, а розгляд справи просить провести у відсутності представника установи (а.с. 34).

Суд, заслухавши представника позивача за дорученням ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Долженко О.М., дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, наступне. Відділ комунального господарства виконкому Миргородської міської ради передав ОСОБА_2 у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 600 кв.м. На цій ділянці забудовник зобов`язується побудувати житловий одноповерховий дерев`яний будинок, житловою площею 42,3 кв.м з кількістю кімнат - 3 на віддалі 4 м від червоної лінії забудови, сарай розміром 6 х 4, вбиральню, загородити садибу, що підтверджується договором від 07.02.1972 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат з однієї до п`яти включно. Зазначений договір було зареєстровано нотаріусом в реєстрі за номером 4814 (а.с. 8-11). Оригінал договору у позивача відсутній.

Відповідно до повідомлення Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області за № 528/41-21 від 21.1.2021 право власності на зазначену земельну ділянку не зареєстровано (а.с.12).

На підставі договору від 07.02.1972 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат з однієї до п`яти включно, позивачем у 1976 році було побудовано будинок АДРЕСА_1 . 07.12.1987 будинок введено в експлуатацію, що підтверджується актом закінчення і вводу в експлуатацію індивідуального будинковолодіння, затвердженого рішенням виконкому Ради народних депутатів №364 від 10.12.1987 (а.с. 13-15).

Право власності на будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.10.2021 (а.с.22).

З урахуванням норм «Положення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, реєстрація права власності на будинок без оригіналу договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат з однієї до п`яти включно неможлива.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-1V, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою.

Відповідно до ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають звороти» часі, тому загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватися на приватні житлові будинку з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті і Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Оскільки будівництво та набуття права власності позивачем на будинок відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво.

Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 206, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку (позначеного в технічному паспорті літерою «А-1»), загальною площею 54,7 кв.м, з неї житлова - 34,5 кв.м., допоміжна - 18,1 кв.м. та неопалювальній літній коридор площею 2,1 кв.м., з приналежним майном до цього жилого будинку: господарські будівлі та споруди, а саме: вбиральня (літера «Г»), сарай прибудова (літера «В»), сарай з прибудовою (літера «Б,б»), колодязь - №1, колодязь - №2, огорожа- №3.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2021 року.

Суддя О. А. Городівський