ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1999/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р.Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тертя особа: Дарницький районний відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з транспортних засобів: автомобіля марки Toyota, модель Lexus RX 300, тип легковий універсал, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 03.07.2007 року; автомобіля марки INFINITI, модель М35, тип легковий седан, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 22.03.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.03.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 600 000 гривень з кінцевим терміном повернення до 02.03.2015 року.

В подальшому, 27.02.2015 сторони уклали договір про внесення змін до договору позики, відповідно до умов якого продовжили строк повернення позики до 28.02.2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань між сторонами 02.03.2012 було укладено договір застави транспортних засобів, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 569. Відповідно до умов якого відповідач передав у заставу позивачу транспортні засоби: автомобіль марки Toyota, модель Lexus RX 300, тип легковий універсал, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 03.07.2007 року та автомобіль марки INFINITI, модель М35, тип легковий седан, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 22.03.2008 року.

На даний час, станом на день подання даного позову відповідач свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав, позику не повернув, у зв`язку з чим позивачем було прийнято рішення про задоволення своїх вимог шляхом проведення процедури звернення стягнення на предмет застави. Натомість, 15.09.2020 позивачу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна стало відомо, що на все рухоме майно ОСОБА_3 , в тому числі на зазначені вище транспортні засоби постановою Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві про арешт майна боржника № 52849233 від 02.10.2018 року та постановою ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та заборони на його відчуження № 47479774 від 15.06.2015 рок накладено арешт на все рухоме майно відповідача та встановлена заборона на його відчуження. Посилаючись на те, що наявність накладеного арешту на все мано відповідача порушує права позивача як заставодержателя та позбавляють останнього скористатися правом, встановленим договором на звернення стягнення на заставне майно в позасудовому порядку звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.04.2021 залучено до участі в справі співвідповідача ОСОБА_4 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на наявність у ОСОБА_3 невиконаних боргових зобов`язань перед ним на суму понад 500 000 гривень. Посилаючись на те, що права позивача не порушені просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та усі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

02.03.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 600 000 гривень з кінцевим терміном повернення до 02.03.2015 року.

В подальшому, 27.02.2015 сторони уклали договір про внесення змін до договору позики, відповідно до умов якого продовжили строк повернення позики до 28.02.2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань 02.03.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортних засобів, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 569.

Відповідно до умов договору відповідач передав у заставу позивачу транспортні засоби: автомобіль марки Toyota, модель Lexus RX 300, тип легковий універсал, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 03.07.2007 року та автомобіль марки INFINITI, модель М35, тип легковий седан, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 22.03.2008 року.

Пунктом 1.1 Договору застави передбачено, що у разу невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики позивач має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами відповідно до законодавства України та цього договору.

Розділом 4 Договору застави передбачені підстави та способи звернення стягнення на предмет застави, зокрема звернення стягнення на предмет застави може відбуватися будь-яким із наступних способів на вибір заставодержателя: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса;в позасудовому порядку, в т.ч.: в порядку продажу заставодержателем майна шляхом укладення договір купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах; укладення між сторонами договору про задоволення вимог кредитора шляхом передачі у власність кредитора заставленого майна.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Положеннями статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 посилався на наявність у ОСОБА_3 невиконаних боргових зобов`язань перед ним на суму понад 500 000 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання у заступника начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебуває виконавчий лист № 753/15481/13 ц, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 24.04.2015 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості, яка складається з 500 000 гривень основного боргу, 218260,28 грн. відсотків за користування позикою, судові витрати в сумі 36,54 грн., а всього 721913,93 грн.

Постановою державного виконавця від 05.06.2015 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2019 визнано таким, що частково не підлягає виконанню на суму 332006,65 грн. виконавчий лист №753/15481/13 ц, виданий 24.04.2015 на примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2014 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У відповідності до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту з його майна.

Як на підставу для задоволення позовних вимог зазначає про наявність укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору застави транспортних засобів від 02.03.2012 та право заставодержателя звернути стягнення на заставлене майно в позасудовому порядку.

Однак, погодитися з вказаними доводами суд не може оскільки позивачем не надано належного підтвердження виконання в повному обсязі зобов`язань за виконавчим листом №753/15481/13 ц, що був виданий Дарницьким районним судом м. Києва 24.04.2015 на примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2014 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

При цьому, суд звертає увагу, що нормами чинного законодавства передбачено, що вимоги заставодержателя задовольняються в першу чергу за рахунок вартості реалізованого предмета застави, що виключає можливість порушення прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог не підтверджені належними доказами, а тому позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 49, 51, 76-81, 84, 90, 259, 263, 268, 273 ЦПК, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тертя особа: Дарницький районний відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя О.Р.Лужецька