Справа № 278/1833/21
23 вересня 2021 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Франчука В. С., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є власником 60/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, але не проживає у ньому тривалий час. Факт реєстрації місця проживання відповідача у згаданому житловому приміщенні ставить їй перешкоди в користуванні будинком, оскільки позивач вимушена сплачувати за відповідача за комунальні послуги, якими фактично не користується.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідача права користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Позивач подав заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 34); позов підтримує та просить задовольнити. Щодо розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
Третя особа також подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 35); позов просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак поштові відправлення повернулися на адресу суду не врученими у зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою (а.с. 30-31, 32-33).
З огляду на те, що у справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2014 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-281, посвідченого державним нотаріусом Третьої житомирської державної нотаріальної контори Висоцьким Д. І., позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 8).
Зі змісту довідки № 1162 від 16.06.2021 року Станишівскої сільської ради Житомирського району (а.с. 7) вбачається, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і до складу сім`ї входять: ОСОБА_2 внук, ІНФОРМАЦІЯ_1 (не проживає з народження).
Довідкою Станишівскої сільської ради Житомирського району (а.с. 7) підтверджено факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269955196 від 11.08.2021 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , розмір частики: 40/100, та ОСОБА_1 , розмір частки: 60/100 (а.с. 24-25).
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале не проживання відповідача, який не пов`язаний спільним побутом з позивачем, у належному останній житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки здійснює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача як колишнього члена її сім`ї на користування будинком, вважає за потрібне, визнати останнього таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 ЦПК, ст. 391, ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд -
Задовольнити позовну заяву.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О. М. Дубовік