Провадження №2/193/107/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді: Кащук Д. А.

за участі секретаря судового засідання Ратушної В. В.

представника позивача Горопашної Л.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" в особі генерального директора Іжаковського Олега Валерійовича, до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 59 029,93 грн. за Договором банківського поточного (карткового) рахунку № 0123/018443-PR від 21.01.2013 року, судові витрати по справі у розмірі 2102,00 грн., у вигляді сплати судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн..

Позивач вказав, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача станом на 03.08.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 59 029,93 грн., з яких: нараховані 3 % річних 1 081,39 грн.; втрати від інфляції 2 390,40 грн.; подвійна облікова ставка НБУ 2888,77 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 12 000,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 31 821,37 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 8 848,00 грн..

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 21.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі Банк) та ОСОБА_1 укладено Договір банківського поточного рахунку № 0123/018443-PR (далі Кредитний договір), за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 50000,00 грн.. За період користування кредитними коштами Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Стверджує, що 28 січня 2019 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 0123/018443-PR від 21.01.2013 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та Боржником.

Таким чином ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «Укрсоцбанк» втратив такі права.

В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №29-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором Кредиту № 0123/018443-PR від 21.01.2013 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.

Ухвалою від 03 листопада 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22 грудня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, звертає увагу на мінливий характер доказів, які надані позивачем, зазначив, що не можна вважати докази складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Акцентує увагу на тому, що Згідно копії Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА, неможливо встановити за якими конкретно кредитними договорами передано право грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». Також немає можливості визначити, чи має фактор право наступного відступлення вимоги за кредитними договорами, переданими йому за договору факторингу. Відповідач зазначає, у зв`язку із недоведеністю, а саме відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що не підлягають задоволенню. Також відповідач зазначає про пропущення позивачем строків позовної давності та про її застосування.

21 грудня 2020 року на електронну адресу та 29 грудня 2020 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, який зазначає, що відповідача під час укладення кредитного договору було попереджено щодо валютних ризиків під час виконання зобов`язань за кредитним договором, звертає увагу на те, що у договорі прописані:сукупна вартість кредиту та строку, річні та щомісячні відсотки, збільшення процентної ставки у випадках передбачених договором, порядок здійснення платежів погашення фактично нарахованих відсотків. Представник позивача зазначив щодо факту переходу права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» та обґрунтував факт видачі кредиту позичальникові, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

11 лютого 2021 року на електронну адресу суду та 16 лютого 2021 року продубльовано до канцелярії надійшли пояснення ОСОБА_1 , в яких він зазначив про відсутність інформації щодо валютних ризиків, методи, які використовує банк для визначення валютного курсу, строків та комісій, які пов`язані із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання в кредитному у договорі № 0123/018443-PR від 21.01.2013, акцентував увагу на відсутності доказів надання кредиту відповідачу, звернув увагу на те, що не зрозуміло, які саме умови діяли на момент укладення договору, відсутності доказів, що підтверджують суму наданого кредитного ліміту та видачу кредитної картки. Зазначив щодо невідповідності у додатках позовної заяви додатків та звернув увагу суду на не повідомлення про вжиті заходи досудового врегулювання спору. Таким чином обґрунтувуючи свою позицію, посилається на наявність підстав для відмови у задоволенні судом позовних вимог позивача.

22 березня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , який зазначив щодо спливу позовної давності звернення до суду позивачем, зазначає, що строк позовної давності сплив 21 січня 2016 року.

12 травня 2021 року на електронну адресу суду надійшло заперечення представника позивача ОСОБА_3 на заяву про застосування строків позовної давності, в якому він зазначив, що позовна заява подана в межах строку позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання з`явилася, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію посиланням на обставини викладені у відзиві.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

До позовної заяви позивачем додані копії Договору банківського поточного (карткового) рахунку № 0123/018443-PR від 21 січня 2013 року та Анкети № 95 Клієнта про приєднання до Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 січня 2013 року (а.с.9-10).

Відповідно до п.ІІ Договору банківського поточного (карткового) рахунку № 0123/018443-PR від 21 січня 2013 року: «Все інше, що не передбачене цим Договором, визначено в Попередній інформації про умови кредитування фізичних осіб за кредитною лінією на картковому рахунку, Умовах відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, Умовах відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків та Умовах встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками (що є публічною пропозицією (офертою), та розміщені на сайті Банку www.unicredit.com.ua і разом із цією Заявою (акцептом) складають договір.(а.с. 10).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131кс19), зауважує, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.01.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.10.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви додати Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на мінливий характер доказів наданих Позивачем, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, передбачені банком на сайті Умови відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, Умови відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків та в Умови встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками (що є публічною пропозицією (офертою), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позивачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

28.01.2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА (далі Договір факторингу), відповідно до п.2.1. якого: «В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки що передбачені умовами Основних договорів» (а.с. 25-35).

29.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/1, відповідно до п.2.1. якого: «В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний Кредитор відступає Новому Кредитору належне йому Право Вимоги до Боржників, а Новий Кредитор зобов`язується прийняти Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії, та сплатити за нього Ціну Права Вимоги. Сторони погодили, що до Нового Кредитора переходять всі права, які належать Первісному Кредитору за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки що передбачені умовами Основних договорів» (а.с. 36-45).

Відповідно до витягу з Додатку № 1-2 до Договору відступлення прав вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року, під порядковим номером 5876 значиться ОСОБА_1 , номер кредитного договору 0123/018443-PR, дата отримання кредиту 15 січня 2013 р. (а.с.46).

Згідно копії Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА, неможливо встановити за якими конкретно кредитними договорами передано права грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». Також немає можливості визначити, чи має фактор право наступного відступлення прав вимоги за кредитними договорами, переданими йому за договором факторингу.

Відповідно до п. 2.3. Договору факторингу: «Право Вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору.

Аналогічні умови передбачені п. 2.3. Договору відступлення прав вимоги №29-01/19/1.

Акти приймання-передачі Реєстру Боржників як від ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «ФК «ВЕСТА», так і від ТОВ «ФК «ВЕСТА» до ТОВ «Вердикт Капітал» позивачем суду не надані.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України.

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, у ст. 81 ЦПК України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач обґрунтовує заборгованість відповідача виключно договорами факторингу та відступлення прав вимог і розрахунком заборгованості, які у свою чергу, не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), зазначивши в тексті позовної заяви, що: «ТОВ «Вердикт Капітал» додало всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і надання суду інших доказів є неможливим в зв`язку з їх відсутністю», тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відсутність у позивача права нарахування відсотків за користування кредитом, комісій, неустойки вбачається з умов п.п.2.1 Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року та Договору відступлення прав вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року.

До позивача не перейшло право нарахування відсотків, як виду неустойки, згідно з умовами кредитного (основного) договору.

У зв`язку з викладеним вище, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) в сумі 8 848,00 грн., не підлягають задоволенню.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема інфляційних втрат та 3% річних, останнім здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 12 000 грн., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі, про який зазначається вище.

У зв`язку із недоведеністю, а саме відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строків позовної давності суд констатує наступне.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Так як у задоволенні позову відмовлено, то відшкодування понесених витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.71, 81, 82, 263, 264, 265 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" в особі генерального директора Іжаковського Олега Валерійовича, до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21 вересня 2021 року.

Суддя Д. А. Кащук