Справа № 456/1577/20 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/811/434/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,-

в с т а н о в и в:

28.04.2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила вселити її у будинок АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 , визначити для неї кімнату для проживання позначену на плані №1-10, площею 15,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 в користування житлову кімнату, позначену на плані № «1-10» площею 15,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловою кімнатою, позначеною на плані № «1-10» площею 15, 5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 в житлову кімнату, позначену на плані № «1-10» площею 15,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо її вселення в житловий будинок АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки позивачка ОСОБА_3 продовжує постійно проживати у згаданому житловому будинку, займаючи житлову кімнату на першому поверсі, вільно користується всіма допоміжними приміщеннями, комунікаціями та вигодами у будинку, а тому її право на проживання в цьому будинку відповідачкою не порушене. Відповідачка зі свого боку не чинить позивачці жодних перешкод у користуванні зазначеними приміщеннями будинку, що також не спростовується матеріалами справи. ОСОБА_3 змінила кімнату для проживання з власної ініціативи з мотивів особистої неприязні до відповідачки. Крім того, протягом понад 10 років проживання позивачки у спірній кімнаті «1-10» на II поверсі будинку, відповідачка не чинила їй жодних перешкод та не зверталася з позовом до суду про виселення. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод позивачці з боку відповідачки у користуванні іншими житловими кімнатами житлового будинку, як на II, так і на І поверсі. В той же час, судом першої інстанції встановлено, що відповідачка вигнала позивачку з кімнати, позначеної на плані «1-10» площею 15,5 кв.м., внаслідок конфлікту, який виник 10.04.2020 року. Проте, цей факт встановлений судом на підставі показів свідків, які довідалися про конфлікт між сторонами зі слів самої ж позивачки ОСОБА_3 (свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), а тому згідно положень ст.90 ЦПК України такі свідчення мали не братися судом до уваги. Одночасно, відповідь керуючого справами виконкому Моршинської міської ради та протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не можуть підтверджувати обставини щодо чинення відповідачкою перешкод позивачці у користуванні житловим будинком, так як такі не спростовують того, що ОСОБА_3 постійно та безперешкодно користується іншою житловою кімнатою у будинку, а також всіма допоміжними приміщеннями, комунікаціями та вигодами. Вважає, що позовна вимога про визначення позивачці кімнати для проживання, позначеної на плані № 1-10 площею 15,5 кв.м. також не підлягає до задоволення, оскільки позивачка ОСОБА_3 не є співвласником спірного житлового будинку, письмових договорів між сторонами щодо порядку користування приміщеннями житлового будинку не укладалося, а тому способом захисту порушеного права у даних житлових правовідносинах, які виникли між сторонами, може бути спосіб усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення. Стосовно питання щодо того, яке саме житлове приміщення може займати та використовувати позивачка у житловому будинку АДРЕСА_1 , повинно визначатися власником будинку, в даному випадку - співвласниками, якими є відповідач ОСОБА_1 та її сестра - ОСОБА_4 . Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.07.2018 року у справі № 537/1950/16-ц, яка згідно ст.263 ЦПК України повинна враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Враховуючи наведене, беручи до уваги принцип непорушності права власності та його складову - право користування, право на виділення тієї чи іншої кімнати, яку має право займати позивачка як член сім`ї власника будинку, повинно визначатись самим власником, оскільки в протилежному випадку буде порушуватись гарантоване законом право власника на володіння та розпорядження своїм майном. Вважає, що, мотивуючи часткове задоволення позову «обранням ефективного способу захисту позивача», суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки з врахуванням положень ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд не вправі виділяти ту чи іншу кімнату члену сім`ї власника житлового будинку, оскільки це є виключним правом самого власника (співвласників), а задоволення позову у згаданий спосіб обмежує його (власника) право на володіння та розпорядження своїм майном.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановленого, що загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно даних технічного паспорта, виданого 14.11.2011 року становить 230,3 кв.м., житлова - 76,7 кв.м, допоміжна 153, 6 кв.м., кількість житлових кімнат - 5, всього ІІ поверхи /а.с.6-9/.

Власником 39/100 ідеальних частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме: приміщень «1-8», «1-9», «1-10», «1-12», «1-13», «1-14», «1-15», загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., Ѕ гаража літ «Б», Ѕ вбиральні літ «В», Ѕ навісу літ «Г», Ѕ воріт №1, Ѕ огорожі №2, Ѕ замощення літ «І», площею 76,8 кв.м є відповідачка ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 11.12.2008, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Власником 61/100 ідеальних частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме: підвал «І-VІ» загальною площею 65,6 кв.м., приміщення «1-1», «1-2», «1-3», «1-4», «1-5», «1-6», «1-7», загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 31,7 кв.м., в складі двох житлових кімнат і однієї кухні, Ѕ гаража літ «Б», Ѕ вбиральні літ «В», Ѕ навісу літ «Г», Ѕ воріт №1, Ѕ огорожі №2, Ѕ замощення літ «І», площею 140,4 кв.м ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 31.01.2009, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Право власності дарувальника (позивача ОСОБА_3 ) до укладення договірів дарування підтверджувалося свідоцтвом про право на спадщину, посвідченим державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. 12.05.2006 за реєстровим №1-2186, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10693218, виданого 20.05.2006 /а.с.48/.

Окремих адресних номерів частинам житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , не присвоювалось /а.с.50/.

Згідно довідки виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області №1436 від 22.06.2020, виданої ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - відповідач; ОСОБА_3 - мати; ОСОБА_4 - сестра; ОСОБА_9 - племінник /а.с.51/.

Встановлено, що не заперечується сторонами, що позивачка проживає в спірному будинку, однак між нею та відповідачкою на даний час склалися неприязні стосунки з приводу користування будинком.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та виділяючи їй в користування житлову кімнату, позначену на плані № «1-10» площею 15,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 та зобов`язуючи ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловою кімнатою, позначеною на плані № «1-10» площею 15, 5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 в житлову кімнату, позначену на плані № «1-10» площею 15,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , районний суд виходив з того, що ОСОБА_3 була власником зазначеного будинку, який в наступному подарувала в частках своїм донькам, однією з яких є відповідачка, постійно проживала в кімнаті площею 15, 5 кв.м, яка знаходиться в частині будинку, що на даний час належить відповідачці та була примусово виселена відповідачкою із зазначеної кімнати.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Ст. 156 ЖК України чітко встановлено права і обов`язки власника жилого будинку. Так члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Главою 26 ЦПК України визначено, що суд може встановлювати порядок користування виключно власникам спільної часткової чи сумісної власності.

З аналізу вищенаведених норм права, а також враховуючи те, що позивачка не є співвласником спірного житлового будинку, колегія суддів приходить до переконання, що способом захисту порушеного права у даних правовідносинах, які виникли між сторонами, є спосіб усунення перешкод у користуванні майном шляхом усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. Щодо питання яке саме житлове приміщення може займати та використовувати позивач у належному відповідачу на праві власності жилому приміщенні в будинку за адресою АДРЕСА_1 , то таке може визначатися лише власником цього жилого приміщення.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду від 19.07.2018 року № 537/1950/16-ц та, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується колегією суддів при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

На наведене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

Однак, враховуючи, що позивачка є колишнім членом сім`ї відповідача та має право на користування нарівні з власниками будинку усіма приміщеннями будинку нарівні з його власниками, ефективним способом захисту її права на користування житловим будинком є усунення перешкод в користуванні таким.

З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук