Справа № 168/418/20
Провадження № 2/168/6/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року смт Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Назарука О.В.,

при секретарі Таксюк О.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Стара Вижівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , і про визнання батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що тривалий час період можливого зачаття перебував у відносинах зі матір`ю дитини ОСОБА_3 , внаслідок чого став біологічним батьком ОСОБА_4 .

Зазначає, що від спільних відносин з дружиною відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила дитину: сина ОСОБА_4 . Оскільки на момент народження дитини вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, то в актовому записі про народження дитини запис про батька проведено відповідно до вимог статті 122 СК України. Також позивач вказує, що мати дитини, дружина відповідача, спілкуючись з ним, повідомила той факт, що він є батьком її дитини.

З огляду на те, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 01 вересня 2015 року щодо дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьком вказаний відповідач ОСОБА_2 , який не є біологічним батьком, просить суд визнати його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком дитини для доказу чого призначивши судову молекулярно-генетичну експертизу на предмет встановлення походження дитини.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 30 червня 2020 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визнання батьківства, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року підготовче судове засідання у справі було відкладено у зв`язку з клопотанням представника відповідача Безкровного І.В.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, яке доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, крім того на час проведення експертизи зупинене провадження у справі.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 15 березня 2021 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням від завідувача сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Львівського НДЕКЦ МВС Панасовича О.Б, якому було доручено проведення судової експертизи, повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою у зазначений день необхідних осіб до Львівського НДЕКЦ МВС, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію та проведення експертизи за винесеною ухвалою.

Оскільки попередня ухвала, якою було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу аналізу ДНК не була виконана Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2021 року в задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_5 було повторно призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, яке доручено експертам територіально близької експертної установи Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та зупинене провадження у справі.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року було задоволено клопотання судового експерта Волинського НДЕКЦ МВС України Ткачука І.В. про надання дозволу на повне або часткове знищення об`єктів дослідження по справі.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 31 травня 2021 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням від експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ткачук І.В., якій було доручено проведення судової експертизи, повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою у зазначений день необхідних осіб до Волинського НДЕКЦ МВС, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію та проведення експертизи за винесеною ухвалою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Безкровним І.В. подано до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони відповідача. Так як ухвали суду від 14 грудня 2020 року та 06 квітня 2021 року, якими призначались судові молекулярно-генетичні експертизи залишились невиконані внаслідок ухилення позивача від явки до експертної установи, згідно з положеннями процесуального закону в частині доведення обставин, якими обґрунтовуються вимоги, а також подання доказів, позивач свідомо затягує вирішення спору по суті, враховуючи наведені обставини представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Суд ухвалив здійснювати розгляд справи без участі відповідача та третьої особи у відповідності до статті 223 ЦПК України, оскільки неявка належним чином повідомлених учасників процесу в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Взявши до уваги позиції учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що третя особа по справі ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданого Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.8).

З свідоцтва про народження ОСОБА_4 також встановлено, що у графі «батько» зазначено « ОСОБА_2 » (а.с.8).

В актовому записі про народження №30 від 01 вересня 2015 року складеному виконавчим комітетом Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про батька вказані відповідно до частини 1 статті 122 Сімейного кодексу України на підставі пред`явленого свідоцтва про шлюб.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно із частинами першою, другою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

За змістом статті 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Крім того, до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатись про своє батьківство.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В той же час, визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорюваних прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

З огляду на наведене суд зазначає, що за клопотанням позивача ухвалою суду від 14 грудня 2015 року в цій справі призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Однак, така експертиза проведена не була. Згідно з повідомленням експерта від 09 лютого 2021 року за № 19/114/14/1-2334 ухвалу суду залишено без виконання у зв`язку з неможливістю проведення експертизи, оскільки ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 у зазначений день на вказаний час не з`явилися до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що унеможливило відібрання зразків для проведення експертизи. /а.с.59-62/

Оскільки вищезазначена ухвала, якою було призначено експертизу аналізу ДНК не була виконана в силу об`єктивних причин, за клопотанням представника позивача адвоката Прадищук Л.М. ухвалою суду від 06 квітня 2021 року було повторно призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам територіально близької експертної установи Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. /а.с.70-71/ Проте, й ця експертиза проведена не була. Так, згідно з повідомленням судового експерта відділу біологічних досліджень та обліку Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ткачук І.В. від 12 травня 2021 року № СЕ-19/103-21/2818-БД ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з ОСОБА_4 для відбору зразків букального епітелію до Волинського НДЕКЦ МВС не з`явилися також. /а.с.83-84/

Крім того, судом встановлено, що від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 04 березня 2021 року до суду надійшла довідка №34/21 від 09 лютого 2021 року, видана їй ТзОВ «ВЕРІТАС-ЛАБ» про те, що ОСОБА_2 (відповідач по справі) не з`явився в лабораторію з метою проведення забору біологічного матеріалу для проведення ДНК-тестування. /а.с.63/

Причин неявки до науково-дослідних експертно-криміналістичних установ для проведення експертизи сторонами до суду не подано. Наведене вказує на не бажання явки в тому числі позивача до експерта для проведення експертизи.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому позивач скористався своїм процесуальним правом на звернення з клопотанням про призначення експертизи двічі заявлявши таке клопотання.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав у справі «Йевремович проти Сербії», що відповідно до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, § 09, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Статтею 51 Конституції України, частинами 2-3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьмастатті 7 СК України).

Отже, вирішуючи справу про оспорювання батьківства, суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін справ.

Частиною першою статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя.

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, зокрема, відповідно до статті 122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.

Відповідно до вимог статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази.

Беручи до уваги заявлені позовні вимоги позивача, саме висновок експертизи є одним із тих доказів, який може підтвердити або ж спростувати доводи позовної заяви.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорювання кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Позивачем не надано переконливого доказу на оспорювання батьківства відносно неповнолітнього сина, оскільки про призначення експертизи та необхідності явки до Львівського та Волинського науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів (НДЕКЦ) при МВС України для відібрання біологічних зразків позивач, третя особа та відповідач були належним чином повідомлені, однак експертизи не були проведені у зв`язку із неявкою всіх осіб 03 лютого 2021 року та 06 травня 2021 року для відібрання зразків, а також не проведенням оплати експертизи самим позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання щодо походження дитини від батька суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, однак, відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не було надано інших доказів, що доводять його кровну спорідненість з неповнолітньою дитиною.

Отже, суд приходить наступного висновку, так як судові молекулярно-генетичні експертизи у цій справі не проведені, проте достовірно встановлено та підтверджується належними і допустимими доказами походження дитини від відповідача, а саме сумісне проживання відповідача разом із третьою особою у зареєстрованому шлюбі на момент народження дитини, визнання відповідачем дитини своєю, утримання її та виховання протягом тривалого часу, сплачує за її лікування, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд вважає відсутніми належні докази, які були б надані позивачем та дозволили зробити однозначні висновки про обставини чи факти, які підлягають доказуванню.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивач не подав.

Таким чином, позов жодним з видів доказів, що передбачені ЦПК України, є не підтвердженим.

Аналізуючи викладене вище в сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Суд переконаний, що докази, які підтверджують походження дитини від позивача в матеріалах справи відсутні, а тому позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі статей 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача за понесені ним судові витрати по справі.

Отже, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд такі витрати на підставі частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України покладає на позивача, якому відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 77, 81-83, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.15 ЦК України, на підставі ст.ст.5, 121, 122, 125, 126, 128, 129, 133, 136 СК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визнання батьківства відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяО.В. Назарук