З А О Ч Н Е Р I Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Справа № 629/2947/21
Номер провадження 2/629/990/21
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»
третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна
третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню:
Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Харабадзе К.Ш. від 02.06.2021 було відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 31.08.2021 у справі закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду.
13.09.2021 від представника позивача - адвоката Лебединської І.С. після закриття підготовчого провадження у справі надійшло клопотання про витребування конфіденційних доказів з ПрАТ «Київстар», який не є учасником справи, а саме, даних про місцезнаходження (регіон України - область, район, населений пункт) абонента НОМЕР_1 у період - 13.12.2017 та роздруківку смс-повідомлень даного абонента у зазначений період, навела обґрунтування неподання клопотання у встановлений строк..
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Однак, суд звертає увагу представника позивача, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа, яка розглядається за правилами ЦПК України, а питання, які просить вирішити представник позивача повинні розглядатися за правилами КПК України в рамках проведення досудового розслідування за наявності кримінального провадження, у зв`язку з чим суд залишає клопотання представника позивача без задоволення.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лебединська І.С. в судове засідання не з`явились, представник позивача в наданій суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, заперечень щодо ухвалення заочного рішення суду до суду не надходило.
Представник відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, будь-яких заяв, клопотань, з зазначенням поважної причини неприбуття у судове засідання, до суду не надходило.
Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. в судове засідання не з`явилась, в наданій суду заяві вирішення справи залишила на розсуд суду.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Згідно до положення ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з викладеного, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування /ч. 1 ст. 77 ЦПК України/. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /ч. 2 ст. 77 ЦПК України/. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування /ч. 4 ст. 77 ЦПК України/.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи /ч. 1 ст. 79 ЦПК України/.
Ухвалою суду від 31.8.2021 застосовано до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» захід процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнути в дохід державного бюджету штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2270 гривень.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Згідно ст. 638 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто.
Відповідно до ч.3. ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
За статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 8 Конституції України зазначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Положеннями ст. 42, 92 Конституції України громадянам України гарантовано, що держава захищає права споживачів.
Резолюцією Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності га виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.
Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році за № 543. передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.
Рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 №15 зазначається, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Таким чином, умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За визначенням Конституційного Суду України у постановлених ним рішеннях, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності, тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується законодавством як однією з його форм, включаючи інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї, які легітимовані суспільством та відповідають ідеології справедливості .

Відповідно до ст.15, абз. 5 ч.4.ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Згідно ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Позивач в позові вказав, що не подавав заявку до товариства через свій особистий кабінет на отримання кредиту, не отримував від ТОВ «ВЕЛЛФІН» та не ознайомлювався з паспортом кредиту, не отримував пропозицію оформлення кредитного договору - оферту та не приймав таку пропозицію - оферту; договір позики № 324517 від 13.12.2017 з ТОВ «ВЕЛЛФІН» не укладав, не підписував ні власноруч, ні за допомогою електронного цифрового підпису, ані за допомогою електронного одноразового ідентифікатора Договір позики № 324517 від 13.12.2017, за вказаним договором не отримував грошових коштів ні в касі фінансової установи, ні на свій рахунок в банку. Позивачем не надавався ТОВ «ВЕЛЛФІН» паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків.

В ухвалі суду від 02.06.2021 відповідачу пропонувалося надати відзив на позовну заяву, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову

Разом з тим, відповідач не скористався наданими йому правами, ним не було надано будь-яких інших доказів суду, будь-яких письмових клопотань у відповідності до вимог ЦПК України щодо забезпечення доказів. Суд звертає увагу на те, що збирання доказів у цивільній справі не є обов`язком суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін /ч. 1 ст. 12 ЦПК України/.

Крім того, ухвалою судді від 02.06.2021 витребувано у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»: належним чином засвідчену копію Договору позики № 324517 від 13.12.2017, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВЕЛЛФІН»; виписку по рахунку за Договором позики № 324517 від 13.12.2017, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВЕЛЛФІН»; дані про те, в якій формі було укладено Договором позики № 324517 від 13.12.2017, між ОСОБА_1 та ТОВ «ВЕЛЛФІН»; дані про те, яким чином товариством було ідентифіковано ОСОБА_1 як особу якій видається кредит, зокрема чи було ідентифіковано ОСОБА_1 за оригіналом паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків; належним чином засвідчені копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків, які надавались позичальником при укладенні договору; дані про те, чи видавались грошові кошти позичальнику за Договором позики № 324517 від 13.12.2017 наручно або перераховувались на рахунок в банку; копію заяви про отримання готівки або платіжне доручення чи інший документ бухгалтерського обліку про перерахування грошових коштів на рахунок в банку з зазначенням всіх реквізитів такого рахунку (назву банку, код ЄДРПОУ, код МФО, номер рахунку тощо); дані про те, за яким номером телефону позичальника здійснювалось укладення Договору позики № 324517 від 13.12.2017, належним чином засвідчену копію виконавчого напису нотаріуса № 3749 від 01.03.2021 вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» 16535,00 грн та належним чином засвідчені копії інших документів, які були подані ТОВ «ВЕЛЛФІН» нотаріусу та на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Однак витребувані докази відповідачем суду не були надані, у зв`язку з чим ухвалою суду від 31.08.2021 застосовано до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» захід процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнути в дохід державного бюджету штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2270 гривень.

Відповідач не спростував доводи позивача, на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору не надав жодного доказу, не надано і доказів того, що позивач підписав Договір позики № 324517 від 13.12.2017, що позивач отримував кредитні кошти, користувався кредитними коштами.

На підставі вищевикладеного, суд визнає кредитний договір недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За правилами ч. 1 ст. 236 ЦК України визнаний судом недійсним правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Щодо позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає на таке.

Судом встановлено, що 01.03.2021 був вчинений виконавчий напис Головкіною Яною Вікторівною, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 324517 від 13.12.2017, укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН», заборгованість за кредитним договором № 324517 від 13.12.2017. Стягнення заборгованості проводиться за період з 13.12.2017 по 02.03.2018. Сума заборгованості складає 15635 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 500,00 гривень, прострочена заборгованість за несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 15135,00 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 900 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 16535 гривень. Зареєстровано в реєстрі за № 3749.

24.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталієм Петровичем відкрите виконавче провадження ВП № 64936062 з примусового виконання Виконавчого напису № 3749 виданого 01.03.2021, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 16535,00 гривень.

За загальними правилами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), зазначають на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Так, відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року

№ 3425-XII та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595(далі - Порядок № 296/5).

Пунктом 19 ст. 34 Закону № 3425-XII визначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачена Главою 14 Закону № 3425-XII та Главою 16 розділу ІІ Порядку.

За статтею 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік №1172).

У статті 88 Закону № 3425-XII визначені умови вчинення виконавчих написів, за якими нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Зазначені умови вчинення виконавчого напису також містяться і в пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172. При цьому цей Перелік № 1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі № 3425-XII та Порядку № 296/5.

В подальшому, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Цією постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" Переліку № 1172 та доповнено його новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Дана постанова надала право нотаріусу вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Отже, чина редакція Переліку № 1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Матеріали справи свідчать, що нотаріально посвідчений договір між сторонами не укладався.

Не зважаючи на відсутність оригіналу нотаріально посвідченого договору та те, що судовим рішенням 22 лютого 2017 року були скасовані зміни до Переліку № 1172 в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. вчинила виконавчий напис на підставі договору позики, який не є нотаріально посвідченим договором, не забезпечений іпотекою.

Крім того, нотаріусом не було дотримано вимог законодавства щодо наявності безспірної заборгованості. З договору позики, виписки з особового рахунку, довідки про ідентифікацію та заяви про вчинення виконавчого напису неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки, ці документи не відображають інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не містять відомостей, яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами, з них не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Фактично нотаріус не мав достовірної та повної інформації щодо заборгованості боржника.

При цьому, відповідно до п.п. 2.3. Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

У порядку ст. 81 ЦПК України відповідачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» не було надано доказів про отримання позивачем ОСОБА_1 письмової вимоги (повідомлення) про усунення порушень основного зобов`язання.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого 01 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 3749 про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» у розмірі 16 535 гривень 00 копійок таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідач витрат на правничу допомогу, суд доходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Між позивачем та адвокатом Лебединською І.С. 29.04.2021 укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 29.04.2021, сторони за цією угодою домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить 7000 гривень.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 13 від 29.04.2021, позивачем ОСОБА_1 було сплачено за договором про надання правової допомоги від 29 квітня 2021 року 7000 гривень.

Враховуючи вище викладене, суд вважає достатньою та обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати за надання професійної правничої допомоги.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», треті особи приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати недійсним Договір позики № 324517 від 13 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН».

Визнати виконавчий напис, вчинений 01 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 3749 про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» у розмірі 16 535 гривень 00 копійок таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок, понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 7000 гривень 00 копійок, а всього 7908 гривень 00 копійок.

Позивач може оскаржити рішення до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48

третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, місцезнаходження за адресою: м. Обухів Київської області, вул. Київська, буд. 115

третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, місцезнаходження за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 98

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2021 року.

Суддя: К.Ш. Харабадзе