ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7362/21 Справа № 211/6020/20 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Астор»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В.у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор»(далі - ТзОВ«Астор»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача - Приватне акціонерне товариство «Криворіжіндустрбуд» (надалі ПрАТ «Криворіжіндустрбуд») про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 236 150 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він, перебуваючи в трудових відносинах з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд», займав посаду газорізальника.

06 квітня 2012 року приблизно о 08 год. 30 хв., знаходячись у цеху металоконструкцій управління виробничо-технологічної комплектації, внаслідок вибуху кисневого балону, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої політструктурної травми правої кисті з розтрощенням м`яких тканин нижньої третини передпліччя та кисті, велика рвана рана лівого зап`ястного суглоба та кисті з дефектом шкіри м`язів сухожилля, кістки та тканин, шок другого ступеню.

При цьому, виходячи з обставин, за яких стався нещасний випадок, вбачається, що нещасний випадок з ним стався внаслідок вибуху кисневого балону, уламком якого його травмувало і саме вказаний кисневий балон, з огляду на приписи ст. 1187 ЦК України, є джерелом підвищеної небезпеки та належить відповідачу.

Висновком МСЕК від 13 листопада 2012 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Внаслідок нещасного випадку, позивач відчув сильний фізичний біль, від чого втратив свідомість та був направлений у приймальне відділення першої міської лікарні, де йому було надано медичну допомогу та проведено операцію з формування культі в середній третині правого передпліччя, що завдало та завдає йому суттєвих больових відчуттів, через відсутність функціонування та рухомості у верхній кінцівці. Внаслідок отриманого каліцтва він був вимушений проходити програму реабілітації та відновлювальні процедури. Наразі позивача турбують больові відчуття, які завдають йому істотних дискомфорту та страждань, що негативно позначається на його повсякденному житті.

Оскільки позивачу було спричинено тілесні ушкодження внаслідок вибуху кисневого балону, який є джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач, а також враховуючи, що працівник відповідача порушив законодавство про охорону праці, що стало причиною настання нещасного випадку, то компенсація моральної шкоди має провадитись за рахунок ТзОВ «Астор».

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Астор»на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 908 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТзОВ «Астор» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ТзОВ «Астор» є неналежним відповідачем у справі, оскільки позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд», а ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку, отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому відповідно до вимог ст.ст. 153,237-1 КЗпП України, моральна шкода відшкодовується працівнику роботодавцем, тобто ПрАТ«Криворіжіндустрбуд».

Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта, позивачем не надано доказів, які б підтверджували характер, ступінь та обсяг його моральних та психічних страждань.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТзОВ «Астор»- Морозова Є.Є., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТзОВ «Астор» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач, перебуваючи в трудових відносинах з третьою особою по справі ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» на посаді газорізальника, 06 квітня 2012 року, знаходячись у цеху металоконструкцій управління виробничо технологічної комплектації ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» внаслідок вибуху кисневого балону, який належить ТзОВ «Астор», отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої поліструктурної травми правої кисті з розтрощенням м`яких тканин нижньої третини передпліччя та кисті, великої рваної рани лівого зап`ястного суглоба та кисті з дефектом шкіри м`язів сухожилля, кістки та тканин, шок другого ступеню (а.с.10-22).

Відповідно п. 6 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 12 жовтня 2012 року, нещасний випадок стався з позивачем 05 квітня 2012 року внаслідок вибуху кисневого балону, у зв`язку з чим уламком кисневого балону йому травмувало кисть правої руки(а.с. 12).

Відповідно до п.10 Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці є заступник директора з виробництва ТзОВ «Астор»- ОСОБА_2 , який не здійснив контроль за дотриманням проектної конструкторської та технологічної дисциплін, правил та норм з охорони праці, чим порушив статтю 13 Закону України «Про охорону праці»; розділ ІУ п.4.1 «Типової інструкції з охорони праці при наповненні киснем балонів і звернень з ними у споживачів», а також п.8.2 НПАОП 24.1-1.30-88 «Правил безпеки при виробництві та споживанні продуктів розділення повітря», розділ ІІ п.7 Посадової інструкції №ДИ-003(а.с.13).

Висновком МСЕК від 13 листопада 2012 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 8-9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ТзОВ «Астор», суд першої інстанції виходив із того, що позивач, на підставі ст. 1187 ЦК України. має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок травми з вини відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно із статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою травмою в робочий час, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ТзОВ «Астор» є неналежним відповідачем у справі, так як позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Криворіжіндустрбуд», а ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому, відповідно до вимог ст.ст. 153,237-1 КЗпП України, моральна шкода відшкодовується працівнику роботодавцем, тобто ПрАТ «Криворіжіндустрбуд», оскільки суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно ст. 1187 ЦК України, ТзОВ «Астор», як володілець джерела підвищеної небезпеки, має нести відповідальність за шкоду, спричинену позивачу незалежно від наявності вини, оскільки в судовому засіданні обставин дії непереборної сили або умислу самого потерпілого не доведено. При цьому, відповідно до п.10 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 12 жовтня 2012 року, особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці є заступник директора з виробництва ТзОВ «Астор»- ОСОБА_2 , який не здійснив контроль за дотриманням проектної конструкторської та технологічної дисциплін, правил та норм з охорони праці, чим порушив статтю 13 Закону України «Про охорону праці»; розділ ІУ п.4.1 «Типової інструкції з охорони праці при наповненні киснем балонів і звернень з ними у споживачів», а також п.8.2 НПАОП 24.1-1.30-88 «Правил безпеки при виробництві та споживанні продуктів розділення повітря», розділ ІІ п.7 Посадової інструкції №ДИ-003(а.с.13).

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано, що позивач зазнав моральних страждань, зумовлених сильним фізичним болем, оскілки внаслідок травми позивачу проведено операцію з формування культі в середній третині правого передпліччя, що завдало та завдає йому суттєвих больових відчуттів, через відсутність функціонування та рухомості у верхній кінцівці, тому він був вимушений проходити програму реабілітації та відновлювальні процедури, що негативно позначається на його повсякденному житті.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 150 000 гривень.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, невірно застосовані норми процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору, із збільшенням стягнутого судом першої інстанції судового збору з 908 гривень до 1 500 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду зміні в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор» на користь держави судового збору з 908 гривень до 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: