Справа № 690/555/20
Провадження № 2/690/173/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.

секретаря судового засідання Вельган А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Ватутіне в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна - грошових коштів в сумі 98700 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що 12.06.2019 р. між нею та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 23.03.2017 р., посвідченої приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області, було досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж належного ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що ціна продажу нерухомого майна та земельної ділянки визначається у розмірі 3 500 доларів США, що в перерахунку відповідно до курсу валют НБУ станом на 23.09.2020 р. становило 98 700 грн. Договір купівлі-продажу відповідачі зобов`язались укласти після виготовлення технічної документації, але не пізніше 01.10.2019 р.. Однак до 01.10.2019 року договір купівлі-продажу укладений не був, документів відповідачі для його укладення не надали. Після отримання грошей за житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачі передали ключі і дозволили користуватись житлом та проводити ремонт, а також ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , 22.06.2019 р. видав довіреність на ім`я ОСОБА_4 на розпорядження зазначеним житловим будинком. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи відповідачі гроші не повернули, договір купівлі-продажу не уклали, технічну документацію не виготовили, будинок перебуває під забороною та обтяженням. Зазначене свідчить про невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, а тому з 01.10.2019 р. отримані ОСОБА_3 гроші кошти перебувають у нього та ОСОБА_2 без належної правової підстави. Позивач неодноразово зверталась до відповідачів з проханням повернути гроші, однак отримала відмову через їх відсутність. 28.02.2020 р. звернулась до Звенигородського відділення поліції про неправомірні дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після проведеної перевірки їй рекомендовано було звернутись за захистом порушених прав до суду. Просить стягнути солідарно із відповідачів на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 98700 та судові витрати.

09.04.2020 р. в справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позову, яке за заявою ОСОБА_5 було переглянуто судом та 18.05.2021 р. скасовано і призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, від повноважного представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, відзив та клопотань до суду не подавала.

З`ясувавши думку відповідача ОСОБА_5 , суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності позивача, від представника якої надійшла відповідна заява, та відповідача ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена, повторне у судове засідання не з`явилась, поважність причин неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, наступні обставини. У 2017 році ОСОБА_2 звернулась до нього з проханням належним чином оформити належне їй спадкове майно - будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, на якій він розташований, та в подальшому здійснити його продаж. Вони домовились про суму винагороди 500 дол. США та ОСОБА_6 (відповідач) оформила 23.03.2017 р. на нього довіреність з певними повноваженнями з правом передоручення. В процесі оформлення права власності на земельну ділянку (виготовлення технічної документації) йому на початку 2019 року зателефонував батько позивача ОСОБА_7 . Вони зустрілись, і з`ясувалось, що будинок планує придбати його донька ОСОБА_1 . Через деякий час вони зустрілись, домовились про ціну продажу 3500 дол. США, і йому передали завдаток в сумі 1300 дол. США, а він залишив всі правовстановлюючі документи у ріелтора в м. Ватутіне. Літом 2019 року йому зателефонував батько позивача та повідомив, що вся сума в нього в наявності, але його донька ще не приїхала з-за кордону, а тому вирішили, що він пише розписку про отримання всієї суми 3500 дол. США, віддає ключі і документи на будинок, та складають нотаріальне доручення з правом продажу майна на батька покупця (позивача). Після цього він повернувся до м. Києва та поїхав у м. Вишневе до ОСОБА_2 , якій віддав 3000 дол. США і, за домовленістю з нею, залишив собі за виконану роботу 500 дол. США. Через кілька місяців йому зателефонувала позивачка та повідомила, що будинок під забороною, оскільки йому це не було відомо і він свої зобов`язання за довіреністю виконав, а тому порекомендував звернутись до власника будинку. Зв`язався з ОСОБА_6 , і вона йому підтвердила, що в неї є кредитні зобов`язання, але її це вже не цікавить і нічого вона робить не збирається. Був впевнений, що жодних заборон на час укладення передоручення в реєстрі не було. Просив у задоволенні вимог до нього відмовити.

Також за клопотанням відповідача у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_8 , який підтвердив, що з Лабенським літом 2019 року їздив до м. Вишневе, де його знайомий в його присутності і ще одного чоловіка передав ОСОБА_6 3000 дол. США, зустрічались на вулиці. Додатково зазначав, що ОСОБА_9 йому розповідав про цей будинок у Ватутіному, що він на нього витратив більше власних коштів, ніж домовились з ОСОБА_6 . Завозив туди будівельні матеріали, які люди продали і пропили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На початку 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 23.03.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області (а.с.7-8) досягнута домовленість щодо купівлі ОСОБА_1 у ОСОБА_2 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16).

Між сторонами було досягнуто попередньої домовленості щодо вартості вказаного житлового будинку у розмірі 3500 доларів США.

Внаслідок відсутності позивача на території України, та повідомлення свекра позивача, ОСОБА_4 , про наявність повної суми для придбання будинку, повірений ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_2 , домовились передоручити ОСОБА_4 з правом відчуження укласти договір купівлі-продажу цього будинку.

ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 загальну суму - 3500 доларів США за продаж будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується розпискою (а. с. 6) та передав ключі від будинку позивачеві, інші правовстановлюючі документи, дозволивши вільно користуватись ним та проводити ремонтні роботи.

Після цього ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3000 дол. США, отримані від продажу будинку за вирахуванням обумовленої за його послуги між ними суми.

Згідно довіреності від 12.06.2019 року (а.с.14) ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , уповноважив ОСОБА_4 бути представником перед фізичними особами, в усіх організаціях, підприємствах, установах, незалежно від форм власності та підпорядкування, з усіх питань оформлення права власності (приватизації) або права користування на земельну ділянку та нерухоме майно, а також купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , та земельних ділянок, розташованих за цією ж адресою.

Натомість договір купівлі-продажу до цього часу не укладено з незалежних від позивача та ОСОБА_4 обставин, оскільки за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.16) на все нерухоме майно ОСОБА_2 , в тому числі і на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , накладено 07.09.2011 р. та 07.08.2019 р. арешт, що унеможливлює укладення цього договору.

Звернення до відповідачів для зняття арешту з будинку не дали жодних результатів, і на даний час термін дії доручення на ім`я ОСОБА_4 сплив 23.03.2020 р.

Станом на 23.09.2020 р. сума 3500 доларів США, в перерахунку відповідно до курсу валют НБУ, становило 98 700 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.12), оскільки інших відомостей про офіційні курси валют станом на день ухвалення рішення суду не надано.

28.08.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із заявою щодо внесення відомостей до ЄРДР у зв`язку з шахрайськими діями ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно відповіді від 03.03.2020 р. ОСОБА_1 було повідомлено, що під час перевірки вказаної події не встановлено факт вчинення кримінального правопорушення та рекомендовано звернутися за захистом своїх цивільних прав до суду.

Судом встановлено та учасниками справи не спростовано, що між сторонами досягнуто лише усної домовленості про майбутнє укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому попередній договір про наміри укладено не було.

Внаслідок неналежного виконання усної домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та неможливості його подальшого виконання через сплив терміну довіреності на відчуження будинку ОСОБА_4 та накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно - житловий будинок, який має можливість зняти виключно ОСОБА_2 , проте ухиляється від зазначених дій, а тому між сторонами виник спір з приводу отриманих відповідачем в рахунок виконання зобов`язань грошових коштів в сумі 3500 дол. США та правової підстави для їх подальшого збереження.

Відповідно до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Враховуючи вимоги ст.ст. 206-210, 215-220 ЦК України суд дійшов висновку про відсутність між сторонами укладеного договору про купівлю-продаж житлового будинку та неможливість його укладення внаслідок наявного арешту на майно ОСОБА_2 та закінченням терміну дії передоручення на ім`я ОСОБА_4 , що свідчить про вiдсутнiсть правової підстави для подальшого збереження у відповідачів належного позивачу майна грошових коштів в сумі 3500 дол. США, та підстав для застосування наслідків недійсності (нікчемності) правочину.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.11.2020 р. в справі №600/435/16-ц.

Щодо встановлення обсягу відповідальності відповідачів суд зазначає, що внаслідок отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_3 та підтвердження їх передачі відповідачу ОСОБА_2 , позовні вимоги до повіреного є недоведеними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 987 грн. 00 коп. .

Позивач також просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн. та додала до позовної заяви договір про надання правової допомоги (а.с.18), попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу (а.с. 20).

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 206-210, 215-220, 543, 657, 1212 ЦК України, ст. ст. 76, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 98700 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору - 987 грн., на правничу допомогу - 4500 грн. 00 коп., а всього стягнути суму 104187 грн. 00 коп. (сто чотири тисячі сто вісімдесят сім грн.. 00 коп.).

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 24.09.2021 р.

Головуючий суддя Л.А. Пасацька