Справа № 135/1127/21
Провадження № 22-ц/801/2496/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 рокуСправа № 135/1127/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Ладижинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа: ОСОБА_2 , про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану, внесення змін та доповнень,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бодачевський Ростислав Валерійович, на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року, постановлену у складі судді Корнієнко О. М. в приміщенні суду в м. Ладижин, -

в с т а н о в и в :

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Ладижинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа: ОСОБА_2 , про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану, внесення змін та доповнень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 . Батьками позивача в актовому записі № 110 записано ОСОБА_3 за національністю «українець» та ОСОБА_2 за національністю «українка».

Дошлюбне прізвище ОСОБА_2 - « ОСОБА_4 ЇЇ батьками є ОСОБА_5 за національністю українець, матір`ю є ОСОБА_6 за національністю «німка». Батьками Плат (дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 були ОСОБА_8 за національністю «німець», матір`ю ОСОБА_9 за національністю «німка». Родичі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають у Німеччині та є громадянами цієї країни.

Позивач бажає відновити своє національне походження щоб вільно в`їжджати до Німеччини для спілкування з рідними.

Позивачем подано до Ладижинського міського відділу ДРАЦС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) звернення щодо внесення змін до актового запису № 110 про народження ОСОБА_1 в частині зміни неправильності актового запису про національність матері із українки на німку. Проте, Ладижинським МВ ДРАЦС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відмовлено у внесенні змін до актового запису про народження № 110.

Єдиним шляхом встановлення факту, від якого залежить визначення національності особи, є встановлення відповідного факту у судовому засіданні, тому що саме на підставі рішення суду відділом реєстрації актів цивільного стану в актовий запис про народження особи вносяться доповнення відомостей про національність.

Виходячи з наведеного, положень статті 300 ЦК України, ОСОБА_1 просив :

1)встановити юридичний факт неправильності (неповноти) актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що сформульовано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області від 23 квітня 1987 року за № 110, а саме у розділі «відомості про матір» у графі національність вказано неправильно «українка» замість «німка»;

2)зобов`язати Ладижинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни та доповнення до актового запису № 110 від 23 квітня 1987 року в частині відомостей про національність матері ОСОБА_2 виключивши відомості про національність «українка» та внести запис про національність «німка».

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бодачевський Р. В.,подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження у справі положення Конституції України та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх прав шляхом оскарження дій, бездіяльності органів державної влади та посадових осіб.

Позивач звертаючись у суд з позовом просив внести зміни щодо національності матері у вже існуючий запис про його народження.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності, а відповідно і неможливість розгляду в порядку цивільного судочинства вимог про зобов`язання відділу ДРАЦС вносити зміни до актового запису про національність, позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах процесуального права та відповідає практиці суду касаційної інстанції з огляду на таке.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18, провадження № 14-215цс19, яка враховується судом апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак судовий збір сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги слід залишити за позивачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бодачевський Ростислав Валерійович, задовольнити.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 рокуу даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 15 грудня 2021 року.