Головуючий у І інстанції Притула Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування житловим приміщенням, у якому просила суд визнати за нею право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилалась на те, що з 11.06.1998 року вона працює робітником з комплексного прибирання та утримання будинків ЖЕКу №1018 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м.Києва.

З 07.09.1999 року позивач перебуває на квартирному обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, для отримання службового житла та з 14.07.1988 року зареєстрована в загальній черзі на квартирному обліку.

20.08.2002 року позивачу на підставі протоколу цехового комітету ЖЕКу №1018 було надано в користування частину квартири АДРЕСА_2 (кімнати 3 та АДРЕСА_3 . Як зазначає позивач, в подальшому мав бути виданий ордер на зайняття зазначеної частини квартири, проте цього зроблено не було. В той же час позивач вважає, що вона набула право користування вказаною частиною квартири, яка є єдиним місцем її проживання.

Відсутність ордеру на зайняття вказаної квартири є перешкодою для реєстрації місця проживання та можливої приватизації квартири, у зв`язку із чим позивач і звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» подав на рішення апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що судом не надано належної правової оцінки факту відсутності у позивачки будь-яких правовстановлюючих документів на спірне житлове приміщення, наслідком чого стало неповне з`ясування судом обставин справи та ухвалення необґрунтованого та несправедливого рішення. Також апелянт зазначив, що у відповідності до ст. 61 ЖК України відсутні підстави для укладення між КП «Спецжитлофонд» та ОСОБА_1 договору найму жилого приміщення, оскільки у позивача відсутній ордер на зайняття житлового приміщення, відтак вона не являється квартиронаймачем. При цьому, вирішення питання про надання в користування позивача займаної нею житлової площі шляхом видачі ордеру на зайняття житлового приміщення відноситься до повноважень Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 11.06.1998 року працює робітником з комплексного прибирання та утримання будинків ЖЕКу №1018 (Наказ №83 від 11.06.1998 року), про що міститься відповідний запис у трудовій книжці (а.с.10-16) та видана довідка № 1178 від 05.12.2005 року.

З 01.03.2007 року ЖЕК №1018 Шевченківського району м. Києва було реорганізовано в ЖЕК «Діброва» Шевченківської районної у м. Києві ради, а з 01.01.2013 року в ТОВ «Київградсервіс», про що в матеріалах справи міститься довідка та запис у трудовій книжці позивача.

Рішенням цехового комітету ЖЕК-1018 від 20.08.2002 року було надано ОСОБА_1 , як робітнику по комплексному прибиранню ЖЕК-1018 гуртожиток із 2-х кімнат в будинку АДРЕСА_4 , кімн.3, АДРЕСА_5 (а.с.17).

У вказаній квартирі ОСОБА_1 проживає з жовтня 2002 року по даний час, користується квартирою, несе витрати по її утриманню (а.с.18, 21, 37-68).

Також встановлено, що позивач зверталась до відповідачів щодо видачі ордеру, проте отримала відмову.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації №1454 від 07.08.2003 року відбулась реконструкція будинку АДРЕСА_6 .

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації №1083 від 17.06.2004 року були внесені зміни до розпорядження Київської міської державної адміністрації №1454 від 07.08.2003 року: передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва будинок на АДРЕСА_6 та закріплено зазначений будинок за комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на праві господарського відання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обгрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Стаття 61 ЖК УРСР визначає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з положеннями статті 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

В той же час, згідно з положеннями статті 118 ЖК УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації (стаття 121 ЖК УРСР).

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (стаття 122 ЖК УРСР).

У відповідності до положень статті 128 ЖК УРСР, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку (стаття 129 ЖК).

Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне її виселення з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 25 серпня 2020 року справа № 592/345/17.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автоматичне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Кожному гарантується недоторканість житла (стаття 30 Конституції).

Враховуючи наведене, з урахуванням того, що позивачу у спосіб, визначений законом, надано в користування кімнати в гуртожитку, які на даний час є відокремленою квартирою, однак всупереч діючого законодавства на вказані кімнати в гуртожитку їй не було видано ордер, відсутність якого позбавляє позивача можливості на передбачене законом право реєстрації за місцем проживання та приватизації квартири, що, безумовно, порушує її права, законним та обґрунтованим є висновок суду про задоволення заявленої позивачем вимоги, оскільки обраний нею спосіб захисту є ефективним та якнайкраще сприятиме відновленню її порушених прав.

При цьому судом обґрунтовано зважено на те, що ОСОБА_1 постійно проживає в квартирі протягом тривалого часу та не має іншого житла, придатного для проживання, що є підставою для висновку про те, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірна квартира є її "житлом" у розумінні статті 8 Конвенції.

Враховуючи те, що позивачем суду надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення її позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у позивача будь-яких правовстановлюючих документів на квартиру, колегією суддів відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 вселилася до спірної квартири на відповідній правовій підставі, а саме, на підставі рішення цехового комітету ЖЕК-1018 від 20.08.2002 року про надання їй приміщень у гуртожитку. При цьому, факт неотримання позивачем ордеру на вказане приміщення не свідчить про порушення нею порядку вселення, оскільки з приводу отримання ордеру ОСОБА_1 неодноразово зверталася до компетентних органів, які її звернення не задовільнили та ордер на законно зайняте нею приміщення не видали.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: