УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 643/14308/20

провадження № 61-14912ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків,

розглянувши касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 3 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про визнання права та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про визнання права та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подати до виконавчого комітету Харківської міської ради клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири

АДРЕСА_1 .

Стягнено з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на користь ОСОБА_1 840,80 грн у відшкодування судового збору.

Стягнено з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 3 серпня 2021 року апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків залишено без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року - без змін.

Не погоджуючись із рішенням Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року та постановою Харківського апеляційного суду від 3 серпня 2021 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Підставою касаційного оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року та постанови Харківського апеляційного суду від 3 серпня 2021 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 953/18314/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення і задовольняючи позов, Московський районний суд м. Харкова виходив із того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі та квартирному обліку, має календарну вислугу більше 20 років, тому має право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

ОСОБА_1 дотримався всіх умов, визначених законодавством, проте внаслідок бездіяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків позбавлений можливості реалізувати право на житло.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків щодо неподання клопотання про виключення квартири з числа службових є порушенням прав позивача.

З висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильне застосування норм матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Приймаючи постанову, Харківський апеляційний суд урахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 3 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 12 жовтня 2020 року, від 4 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, від 16 червня 2021 року у справі № 636/5008/19.

Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи установлено, що 28 липня 1995 року ОСОБА_1 вступив до Харківського військового університету та з 22 травня 2019 року є старшим науковим співробітником науково-дослідної лабораторії факультету протиповітряної оборони Сухопутних військ Харківського національного університету Повітряних сил.

ОСОБА_1 для сім`ї у складі 3 осіб видано ордер від 22 січня 2010 року на підставі рішення виконкому на зайняття двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 .

З 25 травня 2011 року ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою.

Судами першої та апеляційної інстанцій також установлено, що комісією погоджено виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових в Харківському гарнізоні.

Рішенням житлової комісії ОСОБА_1 на склад сім`ї з 3 осіб погоджено виключення з числа службової вказаної квартири.

Згідно з витягом з наказу від 26 лютого 2019 року № 364 «Про затвердження протоколу житлової комісії Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба» на виконання вимог Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380, прийнято протокол житлової комісії Харківського національного університету Повітряних сил імені Кожедуба від 20 лютого 2019 року № 2 щодо погодження виключення житлової площі з числа службової майору ОСОБА_1 на склад сім`ї з 3 осіб (він, дружина, син) квартири АДРЕСА_1 згідно з пунктом 10 глави VII наказу Міністерства Оборони України від 31 липня 2018 року № 380. Наказано секретарю житлової комісії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до 1 березня 2019 року довести наказ до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків.

Листом № 5343 від 20 липня 2020 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно з рішенням Заступника Міністра оборони України від 9 квітня 2020 року № 19360/з/1-2019 питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 1 квітня 2020 року з військової служби в запас або у відставку за наступними критеріями:

- перебування на квартирному обліку у гарнізонах Збройних Сил України;

- відповідності займаного житла нормам житлового законодавства;

- наявності вислуги на військовій службі не менше 20 календарних років;

- неотримання за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України (державного житлового фонду) житла для постійного проживання, яке в подальшому залишено (відчужено) повнолітнім членам сім`ї або іншим особам (незалежно від дати зарахування на квартирний облік та дати залишення або відчуження житла).

Також вказано, що ОСОБА_2 проходить дійсну військову службу, тому підстави для розгляду заяви щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових відсутні.

ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні у загальній черзі з 24 жовтня 2000 року за № 643; у складі родини 3 особи.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_1 має право на забезпечення житлом, зокрема, право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

При цьому судами попередніх інстанцій враховано, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання щодо виключення житла з числа службового.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків обмежує права ОСОБА_1 на забезпечення житлом.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, тобто таким, який відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Посилання заявника на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від21 вересня 2020 року у справі № 953/18314/19, відхиляється касаційним судом, оскільки у вказаній справі Верховний Суд також дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог військовослужбовця.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 3 серпня 2021 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 3 серпня 2021 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 3 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про визнання права та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук