Справа № 144/1073/21
Провадження № 2/144/663/21
"17" вересня 2021 р. смт. Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді - Довгалюк Л.В.,
секретаря судового засідання - Грушовенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати шлюб із відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином 23-х років за умови продовження навчання.
Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в сумі 1758,00 грн., які складаються судового збору у сумі 908,00 грн. та витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 850,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 19.11.1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають чотирьох дітей, з яких один син є неповнолітнім. Протягом останніх трьох років відносини між нею та відповідачем стали погіршуватися через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та розбіжності поглядів на сімейні відносини. Із квітня 2021 року відповідач залишив сім`ю, сторони стали проживати окремо. Вважає, що примирення та збереження сім`ї неможливе, тому просить шлюб розірвати.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, та повнолітнього ОСОБА_4 , який навчається в Іллінецькому державному аграрному коледжі на денній державній формі навчання на ІІІ курсі, термін навчання з 01.09.2018 по 01.07.2022. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ». Добровільно згоди про подальше утримання дітей між сторонами не досягнуто. Позивач зазначила, що відповідач є працездатним, його стан здоров`я та матеріальне становище не перешкоджають виконанню обов`язку щодо утримання дітей.
Позивач подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 19 листопада 1994 року виконавчим комітетом Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_5 » (а.с. 9).
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Статями 51 Конституції України та 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.
За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Із матеріалів справи вбачається, що внаслідок непорозумінь шлюб існує формально, сім`я розпалась, подальше її збереження є неможливим, оскільки сторони не проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, за строк наданий судом, подружжя не примирились, що є підставою для розірвання шлюбу.
Беручи до уваги те, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, оскільки позивач виявила бажання розірвати шлюб з відповідачем, а відповідач проти цього не заперечує, суд вважає, що вказана позовна вимога підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Враховуючи бажання позивача, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ».
Разом з тим, судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13). Дитина проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою Теплицької селищної ради (а.с. 16).
Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.
Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, зобов`язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища, докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України).
Також судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). ОСОБА_4 навчається в Іллінецькому державному аграрному коледжі на денній державній формі навчання, на ІІІ курсі, термін навчання з 01.09.2018 по 01.07.2022 (а.с. 15).
Згідно ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
Враховуючи, що утримання дитини є рівною мірою обов`язком обох батьків і витрати на період продовження її навчання не мають бути важким тягарем лише для одного з батьків, тому враховуючи викладене, суд визначає розмір аліментів, який має бути стягнутий з нього, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення повнолітнім сином навчання у зазначеному навчальному закладі.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України).
При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу, сплаченого позивачем при поданні позову та за позовною вимогою про стягнення аліментів з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена позивач при зверненні до суду.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат також відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Встановлено, що 08.07.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Панченко Д.І. укладено договір про надання правничої допомоги. Пунктом 3.1 договору надання правничої допомоги встановлено, що вартість послуг за даним договором складає 850,00 грн.
На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 850,00 грн. Позивачем надано квитанцію № 4 від 13.07.2021.
Таким чином позивачем підтверджено належними доказами понесення нею витрат на правову допомогу у розмірі 850,00 грн., а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 180, 182, 191, 199, 200, 201 СК України, ст. ст. 12, 76-81, 133, 137, 141, 206, 209, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Шлюб, зареєстрований 19.11.1994 року виконавчим комітетом Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області (актовий запис № 16) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити позивачу ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_5 ».
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2021 та до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.07.2021 і до закінчення ОСОБА_4 навчання у Іллінецькому державному аграрному коледжі, тобто до 01.07.2022 року.
Рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн. та 850 грн. витрат на оплату профейсіної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Теплицький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Теплицького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м. Хмельницький) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 21.09.2021 року.

Суддя Довгалюк Л.В.