УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні заяву адвоката Данилова Олександра Федоровича в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позову,

встановив:

Адвокат Данилов О.Ф., в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву в порядку ст.149 ЦПК України, в якій просив забезпечити позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фактор», третя особа: ОСОБА_2 про скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та оголошення заборони на вчинення будь-яких дій щодо зняття з реєстрації вказаного нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що право вимоги за іпотечним договором та за договором кредиту, які було укладено між ОСОБА_2 та ПАТ «Брокбізнесбанк», відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор» 22.06.2021 року. 28.08.2021 року здійснено реєстрацію права власності за ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор» на нерухоме майно, що передано в іпотеку. Позивач вважає, що відповідач має намір найближчим часом здійснити продаж/відчуження нерухомого майна, що є предметом спору. Такі дії ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор» можуть утруднити чи навіть зробити неможливим відновлення порушених прав власників майна у випадку задоволення судом позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 26 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Зі змісту заяви убачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фактор», третя особа: ОСОБА_2 про скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2015 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 . Крім цього, наявні записи про заборону відчуження цієї квартири на підставі договору іпотеки від 15.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та АБ «Брокбізнесбанк».

За договорами про відступлення прав вимоги за іпотечним договором правонаступником АБ «Брокбізнесбанк» є ТзОВ «ФК «ДЕПТ Фінанс», яке в свою чергу відступило право вимоги ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор».

У ОСОБА_2 через не сплату боргу за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 1733821,26 гривень.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2021 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор».

Підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом із тим, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що майбутнє рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову, не зазначив реальні ризики та причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та не довів співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною 4 ст. ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Отже, визначившись з предметом позову, зазначивши конкретні позовні вимоги, заявник не позбавлений можливості повторного звернення до суду із заявою про забезпечення позову одночасно з його пред`явленням чи після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви адвоката Данилова Олександра Федоровича в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.М.Єпішин