Справа № 141/507/19
Провадження №2/141/93/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Солоненко І.Д.,

за участю сторін -

представника позивача: адвоката Чубенко С.В.,

відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.,

представника відповідачів: адвоката Ткаченко К.Д.,

відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 141/507/19 за позовом Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И В:

13.06.2019 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України) до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю.

Позовні вимоги, з урахуванням позовної заяви № 60 від 12.02.2021 року у новій редакції, мотивовані тим, що ОСОБА_8 згідно рішення загальних зборів релігійної громади від 02.03.2019 р. є керівником, а саме головою Парафіяльної ради, Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» (далі по тексту Релігійної громади). Крім цього, згідно рішення вказаних зборів було також внесено зміни до Статуту релігійної організації щодо її конфесійної приналежності та змінено склад керівних органів.

Релігійній громаді на праві власності з 2012 року належить комплекс будівель та споруд «Свято-Покровського храму» загальною площею 437, 65 кв.м.

Незважаючи на те, що Релігійна громада для задоволення духовних потреб має приміщення храму, а для проживання священика, який служить на приході, є житло, позивач тривалий час позбавлений можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідачі, очолювані колишнім настоятелем релігійної громади гр. ОСОБА_1, зачинили приміщення храму та перешкоджають членам релігійної громади користуватися храмом для задоволення власних потреб, а також кожного разу, коли члени релігійної громади приходять до храму на богослужіння, стоять при вході у двір церкви. На адресу членів релігійної громади із вуст відповідачів лунали погрози та залякування, нецензурна лайка. Відповідачі вчиняли провокуючі дії для того, щоб спровокувати між прихожанами релігійної громади бійку, а саме штовхали прихожан, смикали їх за одяг, висловлювали погрози та інше.

Релігійна громада та її члени неодноразово зверталися до відповідачів із проханням відчинити храм та передати керівнику громади ключі від храму, також члени релігійної громади неодноразово звертались до ОСОБА_1 із проханням передати ключі від храму громаді, однак розуміння між членами громади та відповідачами досягнуто не було, що змусило релігійну громаду звернутись до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення. З даного приводу відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР, однак зазначене на відповідачів не вплинуло.

Отже, позивач просить усунути Релігійній організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» перешкоди в користуванні комплексом будівель та споруд «Свято-Покровського храму» загальною площею 437, 65 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1, шляхом заборони відповідачам чинити перешкоди позивачу в користуванні даним нерухомим майном.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання на 01.04.2021 року.

01.04.2021 року від представника відповідачів, адвоката Ткаченко К.Д. на адресу Оратівського районного суду Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позовна вимога про усунення перешкод шляхом заборони відповідачам, в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_5., чинити перешкоди в користуванні комплексом будівель та споруд «Свято-Покровського храму» вже була предметом розгляду в суді, з приводу чого рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.12.2019 року у справі № 902/627/19 відмовлено повністю у задоволенні позову Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» про усунення перешкод в користуванні власністю. Зазначене рішення із зміненою його мотивувальною частиною набуло законної сили після його перегляду Північно-західним апеляційним господарським судом в редакції постанови від 05.03.2021 року, а тому позовні вимоги, пред'явлені до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5. слід залишити без розгляду як такі, що вже вирішені іншим судом в спорі між тими ж сторонами та з приводу тих самих підстав. Також у позові та у додатках позивачем не зазначено належних доказів факту правопорушення відповідачами. При цьому, акти від 01.06.2019 року не є належними доказами, а тому твердження позивача, що 01.06.2019 року відповідачі перешкоджали користуватися храмом, штовхали прихожан, рвали одяг не заслуговують на увагу, які нічим не обґрунтовані та безпідставні. Позивачем не зазначено та не надано доказів того, що усі дії (перешкоди в користуванні власністю) було вчинено відповідачами, а тому, оскільки позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, у задоволенні позову просить відмовити.

Підготовче судове засідання, призначене на 01.04.2021 року, відкладено на 13.05.2021 року за клопотанням відповідачів.

12.04.2021 року від представника позивача Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» адвоката Чубенко С.В. на адресу Оратівського районного суду Вінницької області надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що до позовної заяви надано докази на підтвердження того, що відповідачами було вчинено перешкоди в користуванні комплексом будівель та споруд «Свято-Покровського храму». Також вважає, що дії відповідачів 21.04.2019 року, 27.04.2019 року, 01.06.2019 року, 02.06.2019 року, 19.10.2019 року, 19.11.2019 року, 22.12.2019 року, 25.12.2019 року, 28.12.2019 року, 29.12.2019 року за адресою АДРЕСА_1 грубо порушують громадський порядок, порушують роботу релігійної громади, організовують масові заворушення, що супроводжуються захопленням комплексу будівель і споруд Свято-Покровського храму, пошкоджують релігійну споруду, незаконно утримують релігійну святиню, перешкоджають здійсненню релігійного обряду, розпалюють релігійну ворожнечу, незаконно проникають у володіння релігійної громади. На підтвердження вчинених відповідачами дій щодо перешкоджання релігійній громаді у користуванні комплексом будівель та споруд «Свято-Покровського храму» позивачем будуть надані відеозаписи в порядку, передбаченому ст. ст. 43, 76-81, 83 ЦПК України. Також адвокат Чубенко С.В. зазначає про відсутність підстав щодо залишення позовних вимог, що стосуються ОСОБА_1 та ОСОБА_5., оскільки у справі № 902/627/19 зазначені особи були залучені у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а не як відповідачі у справі № 141/507/19. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Підготовче судове засідання призначене на 13.05.2021 року відкладено на 01.06.2021 року за клопотанням відповідачів.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 1 ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 141/507/19 до набрання законної сили законної сили судового рішення у цивільній справі № 127/8632/21. Також ухвалою суду від 01.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 141/507/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2021 року.

Судове засідання, призначене на 17.06.2021 року, було відкладено на 03.08.2021 року за клопотанням відповідачів.

Судове засідання, призначене на 03.08.2021 року, було відкладено на 09.09.2021 року у зв'язку з неявкою відповідачів.

Судове засідання, призначене на 09.09.2021 року за клопотанням сторін було відкладено на 07.10.2021 року.

Ухвалою суду від 07.10.2021 року відмовлено у задоволенні усної заяви відповідача ОСОБА_1 від 07.10.2021 року про відвід судді Климчука С.В. За клопотанням сторін судове засідання було відкладено на 18.11.2021 року.

Судове засідання, призначене на 18.11.2021 року, за клопотанням представника позивача було відкладено на 07.12.2021 року.

В судове засідання, призначене на 07.12.2021 року відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися, заяв та клопотань суду не подали.

В судовому засіданні 07.12.2021 року представник позивача адвокат Чубенко С.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просила суд позов, з врахуванням позовної заяви № 60 від 12.02.2021 року у новій редакції задовольнити повністю. Зокрема, представник позивача зазначила, що дії відповідачів 21.04.2019 року, 27.04.2019 року, 01.06.2019 року, 02.06.2019 року, 19.10.2019 року, 19.11.2019 року, 22.12.2019 року, 25.12.2019 року, 28.12.2019 року, 29.12.2019 року грубо порушують громадський порядок, порушують роботу релігійної громади, організовують масові заворушення, що супроводжуються захопленням комплексу будівель і споруд Свято-Покровського храму, пошкоджують релігійну споруду, незаконно утримують релігійну святиню, перешкоджають здійсненню релігійного обряду, розпалюють релігійну ворожнечу, незаконно проникають у володіння релігійної громади, що підтверджено наданими суду відповідними актами та відеозаписами.

В судовому засіданні 07.12.2021 року відповідачі ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5., позовні вимоги не визнали у повному обсязі, суду пояснили, що вони не чинили перешкод у користуванні нерухомим майном, також зазначили, що були присутні неодноразово біля храму лише з метою помолитись та відповідно, провести богослужіння.

Представник відповідачів, адвокат Ткаченко К.Д. позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступні обставини. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні власністю, тобто, у проведенні релігійних обрядів. Однак, зі змісту актів, доданих позивачем до позову, не можливо встановити, яким чином усі громадяни, визначені позивачем у позові в якості відповідачів, чинили перешкоди позивачу в реалізації його законних прав та інтересів. Позивачем не надано належних доказів в підтвердження зазначених фактів як кримінального правопорушення, вчиненого відповідачами у вказаний період часу та у вказаний спосіб, зокрема, такого як вирок суду, що набув законної сили. При цьому, жоден із актів, а в тому числі і від 27 квітня 2019 р., в контексті викладеного такими доказами не можуть бути. За таких обставин, не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що відповідачі штовхали прихильників позивача, смикали їх за одяг, погрожували фізичною розправою, чи перешкоджали проведенню релігійного обряду, які нічим не обгрунтовані та є безпідставні. Також представник відповідачів вказав, що зазначений спір розглядався різними судами різних інстанцій неодноразово, проте обставини, на які посилався позивач, а саме, перешкоджання відповідачами в розпорядженні та користуванні комплексом будівель та споруд "Свято-Покровського храму" не знайшли свого підтвердження, від так, слід відмовити у задоволенні вимог негаторного позову.

Суд, заслухавши пояснення відповідачів та представників сторін у справі, покази свідків, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 01.02.2019 року Релігійну організацію «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» зареєстровано як юридичну особу.

02.03.2019 року проведено загальні збори Релігійної громади Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області), що оформлено протоколом № 1.

Як вбачається з протоколу № 1 від 02.03.2019 року, за результатами зборів ухвалено ряд рішень, зокрема обрано голову та секретаря загальних зборів Релігійної громади Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви, а також про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної громади Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви, про перехід під канонічне підпорядкування Православній Церкві України, змінивши при цьому назву на Релігійну організацію "Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України), про обрання Головою Парафіяльної ради Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" ОСОБА_8, заступником голови Парафіяльної ради - ОСОБА_9, скарбником - ОСОБА_10, про прийняття статуту Релігійної громади Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви у новій редакції, змінивши назву на Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та про внесення змін до установчих документів.

На підставі протоколу зборів № 1 від 02.03.2019 року затверджено статут Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) у новій редакції (далі - Статут), відповідно до п.1 Розділу І якого Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) (далі парафія), є правонаступником Релігійної громади Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви і згідно рішення загальних зборів (Протокол №1, від 02.03.2019 року) є первинним структурним підрозділом Української Православної Церкви (Православної Церкви України) (УПЦ (ПЦУ)), який безпосередньо входить до складу Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України).

Парафія створюється за бажанням віруючих з благословення єпархіального архієрея (п. 2 Розділу І Статуту).

Відповідно п. 4, п. 7 Розділу І Статуту парафія є неприбутковою релігійною організацією, яка реєструється та здійснює свою діяльність при дотриманні діючого законодавства України, Статуту Православної Церкви України, Статуту (положення) про управління Православної Церкви України, Статуту "Управління Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)", а також цього Статуту. Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) є юридичною особою і володіє правами у рамках, визначених цим Статутом, Статутом Православної Церкви України, Статутом (положенням) про управління Православної Церкви України та Статутом "Управління Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)".

Згідно п.1, п. 2, п. 3.1, п.4 Розділу ІІ Статуту органами парафіяльного управління є: загальні та парафіяльні збори, очолювані настоятелем, та Парафіяльна рада, підзвітна настоятелю. Загальні та парафіяльні збори складаються з православних віруючих, кліриків та мирян, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість Статуту Православної Церкви України, Статуту (положення) про управління Православної Церкви України, регулярно відвідають богослужіння та сповідь, перебувають у канонічному послухові настоятелю і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь, у богослужбовому житті. Загальні та парафіяльні збори скликаються настоятелем, парафіяльною радою (або з благословення архієрея - благочинним) не рідше одного разу на рік. Загальні збори приймають рішення про зміну підлеглості (юрисдикції) парафії (релігійної громади). Таке рішення ухвалюється не менше 2/3 голосів від всієї кількості членів загальних зборів парафії (релігійної громади). Парафіяльна рада є виконавчим і розпорядчим органом парафіяльних і підзвітна парафіяльним зборам і настоятелю. Парафіяльна рада складається з голови, його помічника та скарбника. Парафіяльна рада обирається з числа активних членів парафіяльних зборів ,за ознаками компетентності , морального авторитету та відданості Українській Православній Церкві терміном на три роки без обмеження числа переобрань.

Як вбачається з наказу Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації № 39 від 02.04.2019 року, зареєстровано статут Релігійної громади Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви у новій редакції зі зміною найменування на Релігійну організацію "Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної Церкви (Православна Церква України).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2019 року за № 168406526, за Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» 27.05.2019 року зареєстровано право власності на комплекс будівель і споруд Свято-Покровського храму, загальною площею 437,65 кв. м, до якого входять: будівля Свято-Покровського храму літ. А загальною площею 376,60 кв.м., будівля дзвіниці літ. Б, загальною площею 10,20 кв.м., житловий будинок літ. В, в, в1 загальною площею 50,85 кв.м, та житловою площею 29,25 кв.м., ворота з хвірткою 1, огорожа 2, убиральня 3, які розташовані за адресою АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.02.2012 року № 08.

21.04.2019 року Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» складено акт, зі змісту якого вбачається, що 20.04.2019 року ОСОБА_1., який втратив свої повноваження голови Парафіяльної ради та настоятеля храму, відмовився надати оригінали документів на комплекс будівель храму та земельну ділянку.

27.04.2019 року Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» складено акт, зі змісту якого вбачається, що 27.04.2019 року, напередодні Великодня настоятель колишньої релігійної громади зачинив храм та не віддавав ключі від нього громаді, яка змінила конфесійну приналежність, відповідно, прийнято рішення замкнути храм на свій замок.

01.06.2019 року Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» складено акт, зі змісту якого вбачається, що 01.06.2019 року на території храму за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено групу осіб, які належать до представників духовенства Тульчинської єпархії УПЦ (із духовним центром в м. Москва), а саме протоієрей ОСОБА_1., протоієрей ОСОБА_5., протоієрей ОСОБА_11., ієрей ОСОБА_12 та інші особи, які застосовуючи фізичну силу, перешкоджали представникам позивача зайти до дверей храму, штовхали прихожан, погрожували фізичною розправою та перешкоджали проведенню релігійного обряду за участю протоієрея ОСОБА_13 та шести інших священнослужителів ПЦУ, які були запрошені для проведення обряду. У діях цих осіб було виявлено ознаки злочину передбаченого ч.1, ч.2, ч.3 ст. 161 КК України та ч.1 ст. 180 КК України, про що було подано відповідну заяву до районного відділу ГУНП у Вінницькій області.

02.06.2019 року Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» складено акт, зі змісту якого вбачається, що 02.06.2019 року повторно група невідомих осіб, які належать до представників духовенства Тульчинської єпархії УПЦ (із духовним центром в м. Москва), а саме протоієрей ОСОБА_1., протоієрей ОСОБА_5., протоієрей ОСОБА_11., ієрей ОСОБА_12 та інші особи перешкоджали пройти до дверей храму, штовхали прихожан, рвали одяг, погрожували фізичною розправою та перешкоджали проведенню релігійного обряду недільної служби за участю протоієрея ОСОБА_13, а також вчиняли хуліганські дії, завдали тілесних ушкоджень членам Релігійної громади. У діях цих осіб було виявлено ознаки злочину передбаченого ч.1, ч.2, ч.3 ст. 161 КК України та ч.1 ст. 180 КК України, про що було подано відповідну заяву до районного відділу ГУНП у Вінницькій області.

26.09.2021 року Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» складено акт, зі змісту якого вбачається, що 26.09.2021 року о 14:50 релігійна громада разом з настоятелем ОСОБА_13 завершували богослужіння, коли до них на територію Свято-Покровського храму прийшов ОСОБА_1. та створив конфліктну ситуацію. Виконати прохання членів громади покинути територію храму і не створювати конфліктну ситуацію ОСОБА_1. відмовився.

05.10.2021 року Релігійною організацією «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» складено акт, зі змісту якого вбачається, що 05.10.2021 року о 15:00 релігійна громада прийшла на планове прибирання до храму та вечірнє богослужіння. О 15:38 год група осіб на чолі з ОСОБА_1, ОСОБА_6., ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та іншими прихильниками УПЦ МП прибули до храму та почали ламати двері, намагаючись зайти до храму. ОСОБА_1. штовхнув начальника Оратівського відділу поліції, який виходив із храму, ОСОБА_15 вдарив заступника голови парафіяльної ради ОСОБА_9., ОСОБА_14 вирвала з рук начальника Оратівського ВП ОСОБА_17 рішення ПЗАГС про усунення перешкод у користуванні власністю. Усі інші особи стали на сходах та не давали можливості зачинити храм, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 тримали двері храму, штовхаючи членів громади, проклинали і обзивали прихожан. Про зазначені дії складено заяву про злочин, передбачений статтями 161, 179, 180 КК України.

Допитаний в судовому засіданні 03.08.2021 року свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що у 2019 році Православна церква України отримала Томос та громада с. Новоживотів підняла питання щодо перейменувати храму та підпорядкуванню церкви Україні, а не Московському патріархату. Члени громади та він, в тому числі, зустрілись з ОСОБА_1, однак останній відмовився переходити у підпорядкування до Православної церкви України, а тому в подальшому вони вирішили зібрати збори і вирішити дане питання. 02.03.2019 року на зібранні громада майже одноголосно прийняли рішення, щоб церква перейшла у підпорядкування Православної церкви України. 10.03.2019 року відбулось перше богослужіння під ворітьми. Після того, як громаду зареєстрували, вони розпочали заходити у церкву. Однак, громадяни, серед яких було багато приїжджих з інших населених пунктів, на чолі з ОСОБА_1 відмовились їх запускати до церкви. Зазначив, що дуже агресивно поводили себе ОСОБА_6, ОСОБА_1., ОСОБА_7, ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_4, які спільно з іншими громадянами стояли на сходах церкви та не пускали релігійну громаду до церкви, відштовхували руками, тягнули за одяг, виражались нецензурною лайкою. Перешкоди здійснювали особисто йому та ОСОБА_8, також до храму не пускали священика ОСОБА_13 Він дійсно особисто підписував акти, а також вказав, що до церкви вони не можуть зайти, оскільки замок на вхідних дверях церкви постійно залитий клеєм.

Допитаний в судовому засіданні 03.08.2021 року свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що після отримання Україною Томосу їх громада в селі захотіла змінити конфесійну приналежність, чим підтвердила це на зборах. В подальшому було зареєстровано відповідні зміни, обрано нового керівника та громада захотіла проводити богослужіння, однак відповідачі почали спричиняти перешкоди різного типу, а саме: самі приходили до церкви, не пускали, штовхали, проклинали, в тому числі привозили інших людей з сіл, міст. Зазначені перешкоди чиняться протягом 2,5 років, а тому громада по сьогоднішній день позбавлена можливості користуватись храмом, який належить їй на праві приватної власності, та позбавлена можливість проводити богослужіння, проведення яких намагаються завжди зірвати. Також свідок зазначив, що перешкоди чинять безліч інших людей, священики інших сіл (ОСОБА_12, ОСОБА_11), приїжджають ще люди з Тетіївського благочиння, з багатьох округів привозять людей, щоб не допускати богослужіння, але головним серед них є відповідачі. Зокрема, це було 01.06.2019 року та 02.06.2019 року, про що були складені відповідні акти, які ним були підписані. Станом на сьогоднішній день, вони також позбавлені можливості користуватися храмом, оскільки, навіть, коли вони заходять на територію храму, збирається велика кількість людей та їх не допускають до храму. Люди стають поперек воріт або стають при вході на територію храму, паркують автомобілі, що позбавляє можливості пройти до храму. Також стають на сходи храму та штовхали людей зі сходів, тобто перешкоди релігійній організації були і фізичного плану. Однак, коли проводиться літургія, то перешкоди не чиняться, перешкоди чиняться при спробі зайти до храму, відповідачі до храму також не заходять. Зі сторони їх релігійної організації було безліч пропозицій щодо почергового богослужіння, однак з протилежної сторони на чолі з ОСОБА_1 були відмови.

Допитаний в судовому засіданні 03.08.2021 року свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він є священнослужителем, благочинний Оратівський. 02.03.2019 року релігійна громада вирішила змінити свою приналежність, на зборах не був присутній, оскільки не є членом релігійної громади. Після зборів до нього звернулись члени релігійної громади як до благочинного Оратівського району Православної церкви України з проханням прийняти їх у клір Вінницько-Тульчинської єпархії. Він, як благочинний, виконуючи свій обов'язок, організував їм зустріч з їх правлячим архіреєм Владикою ОСОБА_20, архієпископом Вінницьким та Тульчинським, де вони були прийняті у Вінницько-Тульчинську єпархію як релігійна громада православної церкви України. Йому було видано указ опікуватися цією громадою як настоятелем та як священиком, та після того вони намагалися, та по цей день намагаються проводити богослужіння, однак їм завжди перешкоджають і відповідачі, і інші особи, які на чолі із ОСОБА_1 перешкоджають у проведенні богослужінь, в тому числі погрожуючи та обзиваючи його як священика. Також певні особи перешкоджають йому виконувати свій обов'язок щодо проведення богослужіння, зокрема, 02.06.2019 року, коли його громада прийшла на недільне богослужіння, протилежна сторона спеціально затягнули своє богослужіння та перешкоджали йому проводити богослужіння. Це продовжувалось і 26.07.2019 року, і в 2020 році. Кожного разу, коли вони приходять на богослужіння, ОСОБА_1., покидаючи територію церкви, залишав людей похилого віку, які голосно читали свої молитви, перешкоджаючи йому завершувати богослужіння. Це також відбувалось й на Великдень 2021 року. На сьогоднішній день ці перешкоджання відбуваються шляхом залякуванням людей на селі, а також висловлюванням в його адресу та на адресу його сім'ї. Приміщення храму зачинено, вони не можуть увійти, навісний замок неможливо відкрити, так як його пошкоджено, замки вони не зривали, оскільки приходять люди і перешкоджають зайти до храму. Також в травні чи в червні 2020 року вони зайшли до храму, щоб поприбирати, однак їх обступили люди почали виштовхувати до виходу. Також були перешкоди в проведенні богослужінь, а саме під час проведення їх служби співали молитви російською мовою.

Допитаний в судовому засіданні 03.08.2021 року свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що є членом релігійної організації та прихожанином. Після отримання Україною Томосу їх громада підняла питання щодо зміни найменування храму та підпорядкування церкви Україні. 02.03.2019 відбулись збори, де більшістю голосів проголосували за православну церву, наставником їх парафії призначили отця ОСОБА_22. ОСОБА_1 пропонували почергове богослужіння, на що він не погодився. Спочатку богослужіння його громади проводились за територією церкви, оскільки відповідачі та інші жителі перешкоджали заходити на територію храму. В подальшому коли була домовленість на почасове богослужіння, то розпочали перешкоджати у часі, затягували своє богослужіння. Стверджує, що богослужіння, яке проводилось 01.06.2019 року, зірвали священики Московського патріархату, а 19.01.2020 року його релігійну організацію не пустили на територію храму. 02.07.2020 року, коли вони прийшли прибирати територію храму, прийшов ОСОБА_1 та викликав працівників поліції. Коли члени його релігійної організації приходять до храму, то на сходах сидять бабки або по боках перил стоїть група людей, які не дають можливості пройти до дверей. Перешкоджання відповідачів проявилось у їх агресивних діях, а саме не пускали на територію, пхалися, штовхали,

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 06.10.2021 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000312 за заявою ОСОБА_8 від 05.10.2021 року, з якої вбачається, що священнослужитель «Тульчинської єпархії УМЦ» ОСОБА_1. та прихожани умисно не виконують рішення Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 у справі № 902/627/19 та 05.09.2021 року біля 16.00 год в черговий раз здійснили перешкоди в користуванні «Свято-Покровським храмом», який розташований в АДРЕСА_1, а саме блокували вихід із храму та намагались зайти всередину попри заборону суду.

Постановою від 02.11.2021 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000312 від 06.10.2021 року , у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Також постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 р. по справі № 902/627/19 за позовом Релігійної організації «Релігійна громада Свято - Покровської парафії Української Православної Церкви (Православна Церква України) до Тульчинської єпархії Української Православної Церкви про усунення перешкод в користуванні власністю, задоволено частково апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 р. Рішення Господарського суду Вінницької області від 17.12.2019 р. у справі №902/627/19 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким позов Релігійної організації Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України) до Тульчинської Єпархії Української Православної Церкви (Тульчинська Єпархія УПЦ) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1., ОСОБА_5,, ОСОБА_11., ОСОБА_12., про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язання передати ключі та правовстановлюючі документи задоволено частково. Тульчинській Єпархії Української Православної Церкви (Тульчинська Єпархія УПЦ) не чинити перешкоди Релігійній організації Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України) в користуванні комплексом будівель та споруд "Свято-Покровського храму" загальною площею 437,65 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 В решті позовних вимог відмовлено.

За твердженнями позивача, він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки ОСОБА_1., ОСОБА_6, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5. здійснюють перешкоди у користуванні комплексом будівель "Свято-Покровського храму" загальною площею 437, 65 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Стаття 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачає право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов'язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров'я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов'язанням України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації.

Релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. Релігійні організації можуть бути обмежені у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, передбачених законом. Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом (стаття 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»).

Згідно ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону. Частина громади, незгідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

Релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. Релігійні організації можуть бути обмежені у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, передбачених законом. Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом (стаття 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, частиною першою якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Тобто, тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 363/3032/16-ц).

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника, тощо).

Отже, у розумінні приписів статті 391 ЦК України право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічну правову позицію сформовано у постановах КГС ВС від 19.06.2019 у справі № 925/180/18 та від 25.06.2019 року у справі № 923/640/18.

Для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (Правова позиція КГС ВС від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18).

Отже, підставою судового захист є наявність доведеного факту порушення прав позивача з боку відповідачів, яке існує на момент прийняття судового рішення, а підставою для задоволення негаторного позову - є доведений факт обмеження або перешкоджання, створення реальних перешкод у здійсненні права власності, триваючий характер такого правопорушення, наявність у момент звернення до суду. Також, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може носити абстрактного, узагальнюючого характеру, має бути ефективним, тобто забезпечувати реальне відновлення порушеного права.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Беручи до уваги викладене вище, враховуючи той факт, що позивач просить суд усунути Релігійній організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» перешкоди в користуванні комплексом будівель та споруд «Свято-Покровського храму» шляхом заборони відповідачам чинити перешкоди позивачу в користуванні комплексом будівель та споруд, проте не зазначає та не конкретизує, яким чином та/або які дії необхідно заборонити відповідачам, аби ті не чинили перешкоди у користуванні власністю останньому, суд дійшов висновку, що обраний спосіб захисту не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поряд з цим, позивач в підтвердження здійснення відповідачами перешкод у користуванні нерухомим майном надав суду відповідні акти від 21.04.2019 року, 27.04.2019 року, 01.06.2019 року, 02.06.2019 року, 26.09.2021 року, 05.10.2021 року та відеодокази, а також посилається на покази свідків. При цьому, матеріали справи № 141/507/19 не містять інших належних та допустимих доказів того, що визначені у позові відповідачі чинили та здійснюють перешкоди саме у користуванні нерухомим майном позивача як фізичні особи.

Так, суд не приймає до уваги надані позивачем акти від 21.04.2019 року, 27.04.2019 року, 01.06.2019 року, 02.06.2019 року, 26.09.2021 року, 05.10.2021 року, оскільки вони складені та підписані в односторонньому порядку, а саме лише членами Релігійної організації Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України), за відсутності представників незацікавлених сторін, в тому числі, але не виключно, представників органів місцевого самоврядування, поліції тощо.

Покази свідків ОСОБА_21., ОСОБА_18., ОСОБА_13 та ОСОБА_19 суд до уваги також не приймає та оцінює їх критично, оскільки вони є членами Релігійної організації Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України), а також ОСОБА_13 є священиком вказаної організації, які зацікавлені у позитивному вирішенні даної справи. Поряд з цим, суд зауважує, що вказані покази свідків фактично зводяться до перешкоджання їм та іншим членам Релігійній організації Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України) в участі у проведенні богослужінь на території «Свято-Покровського храму» відповідачами та іншими особами, а не у перешкоджанні користування нерухомим майном позивачеві.

Також суд зауважує, що із досліджених у судовому засіданні відеозаписів не вбачаються фактичні реальні перешкоди з боку відповідачів по справі у користуванні позивачем комплексом будівель та споруд "Свято-Покровського храму" загальною площею 437,65 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1., а тому до уваги їх не бере. Натомість, досліджені судом відеозаписи свідчать лише про перебування поблизу приміщення храму у визначені позивачем дати як відповідачів, так і інших громадян, працівників поліції, внаслідок чого відбувалось скупчення людей, створювалась штовханина, побиття людей тощо, що фактично зводиться до створення конфліктних ситуацій щодо перешкоджання проведення богослужінь між громадянами різної конфесійної приналежності.

Стосовно наданої позивачем постанови Північно - західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 року у справі № 902/627/19, суд зазначає, що з вказаного рішення суду вбачається про встановлення судом перешкод позивачеві Тульчинською Єпархією Української Православної Церкви (Тульчинська Єпархія УПЦ) та зобов'язання Тульчинську Єпархію УПЦ не чинити перешкоди Релігійній організації Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України) в користуванні комплексом будівель та споруд "Свято-Покровського храму" загальною площею 437,65 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, у вказаній справі було встановлено, що клірик Тульчинської єпархії Української Православної Церкви священник протоієрей ОСОБА_1. та благочинний Оратівського церковного округу Тульчинської єпархії УПЦ ОСОБА_5. чинили перешкоди саме від Тульчинської Єпархії УПЦ, а не як фізичні особи - громадяни.

Суд зауважує, що метою доказування є з'ясування дійсних обставин справи. Обов'язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та обставини справи, саме на позивача покладений обов`язок доказування вчинення відповідачами перешкод у користуванні комплексом будівель та споруд «Свято-Покровського храму» належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Натомість, представником позивача не доведено належними та допустимими доказами факт здійснення реальних перешкод з боку відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_7 ОСОБА_5. у користуванні позивачем комплексом будівель та споруд «Свято-Покровського храму» загальною площею 437, 65 кв.м, за адресою АДРЕСА_1.

Також суду не надано доказів, що реальні перешкоди у користуванні будівлями храму чиняться на даний час або існує реальна загроза їх вчинення у майбутньому саме з боку відповідачів по справі.

З огляду на вказане, за результатами встановлених обставин справи та досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи, а також в аспекті застосування ст. ст. 3, 316-321, 391 ЦК України, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з його недоведеністю.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2 у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 316 - 321, 391 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 13, 76-79, 81, 89, 258, 259, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Копію рішення направити відповідачам по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно ч. 5 ст.272 ЦПК України.

Повний текст рішення суду буде виготовлено та оформлено згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України 17.12.2021 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Релігійна організації «Релігійна громада Свято-Покровської парафії Української Православної церкви (Православної Церкви України)» (АДРЕСА_1).

Відповідачі:

ОСОБА_1 (АДРЕСА_2).

ОСОБА_6 (АДРЕСА_3).

ОСОБА_2 (АДРЕСА_4).

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5).

ОСОБА_4 (АДРЕСА_6).

ОСОБА_7 (АДРЕСА_7).

ОСОБА_5 (АДРЕСА_8).

Суддя С.В. Климчук