ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/729/21 Номер провадження 22-ц/814/1987/21Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.

секретар Ряднина І.В.

імена (найменування) сторін:
позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог: Лохвицький районний відділ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області, ухвалене 07 липня 2021 року у складі судді Бондарь В.А.
по справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Лохвицький районний відділ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом та просила визнати батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни в актовий запис № 25 від 25 грудня 2014 року про народження дитини, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з березня 2013 року по жовтень 2015 року позивач підтримувала фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_2 , проживали в АДРЕСА_1 та були пов`язані спільним побутом. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дитина ОСОБА_3 .

Зазначає, що у жовтні 2015 року припинивши шлюбні відносини, позивач разом із дитиною переїхала проживати в с. Сенча, Миргородського району Полтавської області, де проживає і зараз. Факт батьківства підтверджується записами в історії розвитку дитини, де в розділі «дані про сім`ю», у графі «батько» вказано ОСОБА_2 та рядом дублікатів квитанцій наданих АТ КБ «Приватбанк».

Вказує, що відповідач не надає допомогу в тому розмірі, який би повинен батько сплачувати в якості аліментів на утримання дитини, що і стало причиною звернення ОСОБА_1 в суд.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалено внести зміни в актовий запис № 25 від 25 грудня 2014 року про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце державної реєстрації- Виконавчий комітет Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області), де у графі "батько" вказано ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення проводити щомісячно, починаючи з 05.05.2021 року (з дня звернення до суду з позовом), до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині визначення розміру аліментів, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини його доходу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивач з березня 2013 року по жовтень 2015 року підтримувала фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 та проживали в АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дитина ОСОБА_3 . В жовтні 2015 року позивач та відповідач припинили підтримувати відносини і позивач разом із дитиною переїхала проживати в с. Сенча, Миргородського району Полтавської області, де проживає і зараз.

Відповідач добровільно сплачував допомогу на утримання дитини в розмірі 750 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що сторони фактично перебували у шлюбних відносинах та мають спільну неповнолітню дитину.
З матеріалів справи вбачається, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 та в Історії розвитку дитини вказано, що її батьком є ОСОБА_4 (а.с. 4,6).
Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції визнав відповідача батьком дитини ОСОБА_3 та вирішив внести зміни в актовий запис № 25 від 25 грудня 2014 року про її народження. У даній частині рішення сторонами не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом ВСУ в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дитини, кошти на утримання дитини ОСОБА_3 (аліменти) присуджує суд.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою дитину ОСОБА_3 до досягнення нею повноліття.
Проте, визначаючи розмір аліментів, місцевий суд залишив поза увагою положення ст. 182 СК України та надані відповідачем докази, щодо наявності матеріальної можливості зі сплати аліментів.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач є працездатною особою, перебуває в іншому шлюбі, від якого має малолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 44).

Відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, має звання старшого сержанту та його грошове забезпечення за травень 2021 року склало 12989,23 грн. (а.с. 41,42).

ОСОБА_2 не має власного житла, на квартирному обліку не перебуває, житловим приміщенням не забезпечений та компенсації у грошовій формі не отримував, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с. 41). Отже, відповідач змушений орендувати квартиру, відповідно до договору оренди житлового приміщення від 08.01.2021 року (а.с. 43) та витрачати значні кошти в розмірі 7000 грн. на її оплату щомісячно.

Колегія суддів враховує дані обставини, вважає, що вони істотно впливають на його матеріальний стан та визначення розміру стягуваних аліментів відповідно до положень ст. 182 СК України.

За таких обставин, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі, визначеному місцевим судом, суперечить принципам розумності та справедливості.

Разом з тим, враховуючи обов`язок батька по утриманню дитини, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його зміни у відповідній частині.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року змінити в частині визначення розміру аліментів, зменшивши їх розмір з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).
В іншій частині рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року залишити без зімн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.Б. Бутенко

Л.М. Хіль