Справа № 308/7127/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря Луцак В.Я.

представника позивача адвоката Гончарова В.В.

представника відповідача адвоката Борисової Г.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 500 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я і каліцтвом та понесені судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 29 травня 2019 року о 16 год. 08 хв. маневровий локомотив ЧМЕЗ-Т №4687, який закріплений за ТЧ-9 Мукачево виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»(надалі - AT «Укрзалізниця»), на залізничній колії 50а станції Ужгород-1 при проведенні маневрової роботи здійснив на нього наїзд. Внаслідок наїзду йому заподіяні ушкодження здоров`я і каліцтво, він отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації правої гомілки, забійно-розчавленої рани лівої п`яткової кістки з дефектом м`яких тканин, травматичного шоку II ст. Отримання таких тілесних ушкоджень при зазначених обставинах стверджується матеріалами кримінального повадження №0001660, у якому здійснювалося розслідування факту наїзду на нього локомотива і яке було закрито постановою слідчого Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області від 15.05.2020р., висновком судово-медичної експертизи від 19.03.2020р. №99 та актом службового розслідування аварії від 05.06.2019р., складеного ВСП Ужгородська дирекція залізничних перевезень». У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженими йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у тому, що зазнав надзвичайно великих фізичних страждань від нестерпного болю, викликаного отриманими тілесними ушкодженнями, насамперед ампутацією правої гомілки. Назавжди залишився без правої гомілки, замість якої йому встановлено протез, та у зв`язку чим отримав інвалідність. Незважаючи на молодий вік, вже ніколи не стане повноцінно здоровою людиною і постійно потребуватиме нагляду лікарів. Відтак, вже не зможе у повній мірі реалізувати себе у житті, зокрема обирати професії і організовувати дозвілля, які протипоказані інвалідам. Вказані обставини викликають та будуть викликати протягом всього його життя, і значні душевні страждання, пов`язані з відчуттям нікчемності і хвилюванням за подальший стан здоров`я, тому заподіяну моральну шкоду оцінює в розмірі 500 000,00 грн.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи.

29.06.2021 року до суду від відповідача поступив відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог, вказує, що 29.05.2019р. о 16.08 год. при проведенні маневрової роботи з переподачі 10 вагонів на під`їзну колію «Бетон Груп-4» на колії 50а станції Ужгород-1 маневровим локомотивом ЧМЕЗ-Т №4687 під керуванням ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_3 стався наїзд на стороннього залізничному транспорту чоловіка ( ОСОБА_1 ), який, ймовірно, почав перехід колії під час руху маневрового складу, з протилежної сторони від машиніста маневрового локомотива та складача поїздів. Локомотивна бригада та складач поїздів при русі поїзда сторонніх осіб на даній ділянці колії не бачили. Після випадкового виявлення на узбіччі колії №50а, у траві потерпілого ОСОБА_1 , приймальником поїздів ст. Ужгород ОСОБА_4 , складачем поїздів ОСОБА_5 було надано першу допомогу потерпілому. Машиніст діяв відповідно до Інструкції локомотивній бригаді №ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 №876-ЦЗ. Зазначають, що вини відповідача у настанні даного випадку немає. Причиною травмування громадянина ОСОБА_1 є його особиста груба необережність та порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства Транспорту України від 19.02.1998 №54. Також, у постанові про закриття кримінального провадження №0001660 від 15.05.2020 зазначається, що у ході допиту ОСОБА_1 було встановлено, що його дійсно збив потяг і дана подія мала місце внаслідок його необережного поводження під час переходу через залізничні колії. Позивач у позові оцінює заподіяну моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. при цьому, не вказує розрахунок цієї суми, обгрунтування саме такого розміру відшкодування та якими доказами така підтверджується. Крім того, позивачем висновок психологічної експертизи у даній справі не наданий, клопотання про проведення такої експертизи не заявлялося, відповідно факт заподіяння моральної шкоди не можна вважати доведеним, а розмір моральної шкоди не можна вважати обґрунтованим. Вважають, що позивач не надав належні докази і не довів заявлені ними вимоги щодо відшкодування моральної і матеріальної шкоди у сумі 500 000,0 грн., тому позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2021 року задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» та витребувано в Ужгородського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області матеріали кримінального провадження №0001660.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та застосовано до Ужгородського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області заходи процесуального примусу, накладено штраф у розмірі 0.3 розміру розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681(шістсот вісімдесят одну) грн.

21.10.2021 до суду від представника відповідача АТ «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» - адвоката Борисової Г. поступили додаткові пояснення, до яких долучено докази направлення таких іншим учасникам справи. У таких просять врахувати, що Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспортну України 19.02.98 №54 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998р. за №193/2633 визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Громадяни які порушують Правила, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Так, розділом 2 визначено правила безпеки для пішоходів. Відповідно пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Відповідно до пунктів 2.5, 2.6, 2.10, 2.20 вказаних Правил пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м ; проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів; Знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Посилаються на ст. 193 ЦК України та вважають, що позивач не надав належні докази та не довів заявлені вимоги щодо відшкодування моральної і матеріальної шкоди у сумі 500 000,00 грн. Просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2021 року застосовано до Ужгородського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області заходи процесуального примусу, накладено штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. Крім того, зобов`язано Ужгородський районний відділ поліції ГУНП в Закарпатській області (юридична адреса: м.Ужгород, вул. Гагаріна, 10а) подати до суду у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали матеріали кримінального провадження №0001660.

03.11.2021 до суду поступили матеріали кримінального провадження №0001660.

08.11.2021 до суду від заступника начальника управління начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Василя Стойка поступило клопотання, в якому просить скасувати ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 06.10.2021 та 02.11.2021 про про стягнення штрафу.

Позивач в судовому засіданні 02.11.2021 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів наведених у позові. Додатково зазначив, що працював в ПП «Блага Інвест» різноробочим та 29.09.2019 року близько 16.00 год. повертався з роботи, йшов звичною дорогою, при цьому, потрібно було перейти колію, тому як завжди піднімався стежкою, яка веде через чагарники на насип до колії, дивився чи немає потягу. Піднявшись на верх не бачив потягу, не чув його звуків, лише почув удар в ліву сторону, а коли опритомнів лежав біля рейсів та не міг рухатись, також побачив біля себе кінцівку. Зміг дістати з кишені телефон та подзвонив своєму начальнику і колезі ОСОБА_6 та розповів що сталося. За якийсь час його хтось побачив із працівників залізниці та в подальшому прийшли двоє чоловіків, один з яких перев`язав йому ременем ногу, це було ще до приїзду швидкої допомоги. Також пригадує, що на місці був і його начальник, який допомагав нести його до швидкої. В подальшому тривалий час перебував в лікарні, всього 120 днів, втратив одну кінцівку, має встановлений протез, перебуває під постійним наглядом протезиолога та немає змоги знайти відповідну роботу, отримує лише пенсію. Крім того, зазначив, що ніколи не зможе працювати за своєю спеціальністю столяра, оскільки це фізично важка праця і потребує постійного перебування на ногах, а йому не можна знаходитись на ногах більше 2-3 годин. На запитання представника відповідача позивач вказав, що 29.09.2019 року в обідню перерву, близько 12.00 год. випив дві пляшки пива, інших спиртних напоїв в цей день не вживав. Також зазначив, що будучи за 50 метрів до колії дивився в сторони чи не їде потяг, і його не було видно, звуків жодних теж не було чутно, при цьому, доповнив, що до вказаної події впродовж шести місяців не бачив на цій колії жодного потягу. Крім того, зазначив, що найближчий перехід через колію розташований на відстані двох кілометрів, розуміє, що порушив правила переходячи колію в даному місці, при цьому, наголосив, що ніколи у житті у нього не було умислу на отримання шкоди та завдання такої самому собі. Просив врахувати наведене та позов задовольнити.

23.11.2021 представником позивача подано до суду клопотання про приєднання доказів, з доказами напрвлення такого іншим учасникам справи. Вказані докази було долучено до матеріалів справи.

Представник позивача адвокат Гончаров В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позові. Доповнив, що відповідачем не заперечується факт наїзду на позивача, крім того, цей факт підтверджується матеріалами кримінального провадження, наявним висновком судово-медичної експертизи та актом службового розслідування аварії. Отриманими тілесними ушкодженнями, внаслідок наїзду на позивача потяга, йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нестерпному фізичному болю завданого втратою кінцівки, втратою свідомості, він назавжди залишився без правої гомілки, замість якої йому встановлено протез та в зв`язку з чим отримав інвалідність. Незважаючи на молодий вік позивача він вже ніколи не стане повноцінною здоровою людиною і постійно потребуватиме нагляду лікаря, тому вже не зможе у повній мірі реалізувати себе в житті, обрати професії та організовувати дозвілля, які протипоказані інвалідам. Вказані обставини викликають та викликатимуть у позивача впродовж всього його життя душевні страждання та хвилювання за стан його здоров`я. Враховуючи наведене, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 500 000, 00 грн. Просив врахувати, що в даному випадку шкода завдана не у зв`язку з непереборною силою чи умислу позивача, що він особисто підтвердив у судовому засіданні.

Представник відповідача адвокат Борисова Г.Й. в судовому засіданні щодо позову заперечила, підтримала обгрунтування наведені у відзиві та додаткових поясненнях. Додатково зазначила, що позов не підлягає задоволенню, оскільки вини відповідача у настанні даного випадку немає, причиною травмування позивача є його особиста груба необережність та порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Також доповнила, що позивачем не вказується розрахунок заявленої у позові суми моральної шкоди та не надано жодних доказів для її підтвердження. Крім того, позивачем у справі не надано висновку психологічної експертизи, не заявлено клопотання про проведення такої, відтак факт заподіяння моральної шкоди не можна вважати доведеним, а її розмір обгрунтованим. Враховуючи наведене, оскільки позивач не надав докази та не довів заявлені вимоги, в задоволенні позову слід відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що 29.05.2019 року близько 16.00 год. в м. Ужгороді по вул. Болгарській, неподалік будівлі №22, а саме поруч з ділянкою місцевості на якій наявні залізно-дорожні колії було виявлено ОСОБА_1 , який внаслідок переїзду його поїздом отримав тілесні ушкодження.

Дані обставини встановлені на підставі матеріалів кримінального провадження №0001660 від 30.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 276 КК України та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого 12.11.2019 року ОСОБА_1 , згідно якого призначено пенсію по інваліності, 3гр., загальне захворювання, термін дії довічно та

Так, із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29.05.2019 року о 16.32 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , чергова по залізничному вокзалу повідомила, що на колії біля ЛВЧ впав чоловік, якому потягом відрізало ногу, що підтверджується рапортом від 29.05.2019.

Зі змісту наявного в матеріалах кримінального провадження витягу ЄРДР встановлено, що Ужгородським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001660 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України.

Підставою внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 276 КК України до ЄРДР відповідно до вказаного витягу зазначено те, що 29.05.2019 близько 16.00 год. в м. Ужгород по вул. Болгарській, неподалік будівлі №22, а саме поруч з ділянкою місцевості на якій наявні залізно-дорожні колії було виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , який внаслідок переїзду його поїздом отримав тілесні ушкодження в результаті яких йому було ампутовано частину кінцівки.

Згідно довідки № 396/2019 від 24.06.2019, яку надала Ужгородська районна лікарня гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 було госпіталізовано до КЗ «Ужгородська районна лікарня 29.05.2019 року о 17.00 год. з діагнозом: травматична ампутація правої гомілки, забійно-розчавлена рана п`яткової ділянки лівої стопи з дефектом м`яких тканин.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №99 від 19.03.2020 року на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_1 було виявлено рубці на шкірних покривах середньої третини лівої гомілки по задній поверхні та на п`ятці лівої стопи, ліва п`ятка деформована; відмічається відсутність правої гомілки до верхньої третини, встановлено протез. Згідно даних медичної документації у нього встановлено діагноз: «Травматична ампутація правої гомілки, забійно-розчавлена рана п`яткової ділянки лівої стопи з дефектом м`яких тканин. Травматичний шок ІІст.». Вищевказані тілесні ушкодження є характерними для залізничної травми і могли виникнути від ударної дії тупих предметів з прикладанням значної сили, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося залізничного транспорту, під час чого потерпілий, найбільш імовірно, знаходився у вертикальному положенні повернутий лівою половиною тіла до джерела спричинення, із подальшим відкиданням потерпілого на тверде покриття залізничної колії та переїздом колеса потягу через нижні кінцівки з повною ампутацією правої гомілки, під час чого потерпілий, найбільш імовірно, знаходився у горизонтальному положенні. По давності виникнення, згідно даних медичної документації, вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 29.05.2019 року і не суперечить обставинам справи. Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. «м, п» Правил судово-тілесних ушкоджень, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області Р.Вовчок про закриття кримінального провадження від 15 травня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001660 від 30.05.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У постанові між іншим вказано, що в ході допиту ОСОБА_1 було встановлено, що його дійсно збив потяг і дана подія мала місце внаслідок його необережного поводження під час переходу через залізничні колії (а.с. 5).

До позовної заяви долучено копію Акту службового розслідування аварії складений 05 червня 2019 року, згідно п. 9 якого 29.05.2019 року о 16 год. 08 хв. при проведенні маневрової роботи з переподачі 10 вагонів на під`їзну колію «Бетон груп-4» на колії №50а станції Ужгород-1 маневровим локомотивом ЧМЕЗ-Т №4687 під керуванням ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_3 стався наїзд на стороннього залізничному транспорту чоловіка, який, ймовірно, почав перехід колії під час руху маневрового складу, з протилежної сторони від машиніста маневрового локомотива та складача поїздів. Локомотивна бригада та складач поїздів при русі поїзда сторонніх осіб на даній ділянці колії не бачили. Після випадкового виявлення на узбіччі колії №50а, у траві потерпілого ОСОБА_1 , приймальником поїздів ст. Ужгород ОСОБА_4 , складачем поїздів ОСОБА_5 було надано першу допомогу потерпілому. Було повідомлено чергову по станції Ужгород-1 ОСОБА_7 . Чергова по станції Ужгород-1 про випадок доповіла керівництву станції, поїзному диспетчеру, викликала швидку допомогу та поліцію. У п.12 Акту міститься висновок комісії: в ході розслідування встановлено, причиною нещасного випадку стала особиста необережність потерпілого ОСОБА_1 та порушення ним п.2.1, п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633. Комісія по розслідуванню випадку аварії допущеної 29.05.2019 о 16 год. 08 хв. на під`їзній колії №50а механічного заводу станції Ужгород-1, встановила: вини працівників регіональної філії «Львівська залізниця» у даному випадку немає (а.с. 6-7).

Копією довідки ПП «Протезно-ортопедична «Допомога» від 04.06.2021р. підтверджується, що ОСОБА_1 було видано протезно-ортопедичні вироби згідно замовлення № 24203825/2019/612 від 11.12.2019 року, а саме: ПН.3.3.3.4.0; протези гомілки модульні з мобільності для пацієнтів вагою до 100 кг (а.с. 22).

Крім того, згідно долученої виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 вбачається, що він з 29.05.2019 по 18.08.2019 перебув в КЗ «Ужгородська районна лікарня» з діагнозом: травматична ампутація правої гомілки на рівні в-с/третини, забійно-розчавлена рана п`яткової ділянки лівої стопи з дефектом м`яких тканин. Травматичний шок ІІст. (а.с. 96).

Згідно повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду медико-соціальною експертною комісією видано ОСОБА_1 проведено первинний огляд 26.09.2019, встановлено третю групу інвалідності, причина загальне захворювання. Висновок про умови і характер праці: протипоказана робота пов`язана з статико-динамічним навантаженням та ходою (а.с. 97).

Копією виписки із протоколу ЛКК №14/2 від 22.01.2020 р. ОСОБА_1 встановлено діагноз постравматична ампутаційна кукса в/з правої гомілки та висновок, що потребує заміни кукси (а.с.98).

Копіями листків непрацездатності, які додані до матеріалів справи підтверджується що ОСОБА_1 з 29.05.2019 по 18.08.2019 перебував у стаціанарі, з 19.06.2019 - 03.07.2019 лікувався амбулатороно, з 04.07.2019 31.07.2019 перебував в стаціонарі, 01.08.2019 09.09.2019 проходив амбулаторне лікування, з 10.09.2019 -16.09.2019 перебував в стаціонарі, з 17.09.2019 26.09.2019 лікувався амбулаторно. Причиною непрацездатності у вказаних листках непрацездатності вказано: «невиробничі травми- 5» (а.с. 99, -105).

З долученої представником позивача копії диплома кваліфікованого робітника НОМЕР_2 від 30 червня 2009 р. ОСОБА_1 з відзнакою закінчив у 2009 році Ужгородське вище комерційне училище Київського національного торговельно-економічного університету і здобув професію столяра (а.с.105).

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст. 23 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується належними та допустимими доказами, ОСОБА_1 в результаті наїзду на нього локомотива отримав тілесні ушкодження, у вигляді травматичної ампутації правої гомілки, тривалий час перебував на лікуванні та йому встановлено третю групу інвалідності.

За вказаним фактом було розпочато досудове розслідування, та постановою старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області Р.Вовчок від 15 травня 2020 року кримінальне провадження №0001660 від 30.05.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У даній постанові зазначено, що в ході допиту ОСОБА_1 було встановлено, що його дійсно збив потяг і дана подія мала місце внаслідок його необережного поводження під час переходу через залізничні колії.

Позивачем і судовому засіданні не заперечувалось, що він переходив залізничні колії у місці, яке для цього не пристосовано.

Відтак, доводи представника відповідача, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого (позивача по справі), не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише через спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

При цьому, обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом встановлено не було.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, суд визнає доведеним під час судового розгляду, що ОСОБА_1 , внаслідок наїзду на нього потяга і отримання травм, зазнав фізичних та душевних страждань, які слід кваліфікувати як моральна шкода. Загальновизнаним суд вважає те, що завдання шкоди здоров`ю приносить біль та негативні емоції.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину, тривалість та характер душевних страждань позивача, фізичний біль від отриманих тілесних ушкоджень, ампутації кінцівки, тривалість лікування, яке тривало впродовж 120 днів, встановлення протеза, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з огляду на встановлення ІІІ групи інвалідності, і що такі зміни тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з його боку на організацію свого життя та матеріальне забезпечення, те, що відновити становище, яке існувало до ампутації гомілки у житті позивача не можливо.

При цьому суд також враховує, що тілесні ушкодження позивачем отримано, у зв`язку з його особистою необережність та переходом залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано, а отже однією з причин завдання таких ушкоджень є недотримання позивачем правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування.

З огляду на те, що позивач просив стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500 000,00 грн, то з урахуванням зазначених обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості стягненню підлягає сума у розмірі 100 000,00 грн., яка на переконання суду буде домірною цій шкоді.

Щодо клопотання заступника начальника управління начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Василя Стойка слід зазначити наступне.

Так, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2021 року було задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» та витребувано в Ужгородського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області матеріали кримінального провадження №0001660.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021 року та від 02.11.2021 року було застосовано до Ужгородського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області заходи процесуального примусу, накладено штраф. Крім того, зобов`язано Ужгородський районний відділ поліції ГУНП в Закарпатській області (юридична адреса: м.Ужгород, вул. Гагаріна, 10а) подати до суду у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали матеріали кримінального провадження №0001660.

03.11.2021 до суду поступили матеріали кримінального провадження №0001660, а 08.11.2021 до суду від заступника начальника управління начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Василя Стойка поступило клопотання, в якому просить скасувати ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 06.10.2021 та 02.11.2021 про стягнення штрафу. У такому зазначає, що причиною несвоєчасного подання доказів є високе навантаження на слідчий відділ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області. Крім того, вказує, що в ухвалі суду від 30.07.2021 було невірно вказано назву юридичної особи, що також вплинуло на строк її виконання.

Розглянувши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку представника позивача, який не заперечив, щодо задоволення клопотання про скасування ухвал про стягнення штрафу, представника відповідача, яка залишила вирішення даного клопотання на розсуд суду, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 6 ст.148 ЦПК України, суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Враховуючи наведене, а також те, що Ужгородським районним управлінням ГУНП в Закарпатській області Національної поліції України виправило допущене порушення, виконавши свої процесуальні обов`язки щодо надання витребуваних судом доказів, а також зазначили причини невиконання відповідних ухвал суду, суд вважає за можливе скасувати застосовані відносно них заходи процесуального примусу.

Що стосується вимоги про стягнення судових витрат, то слід зазнчити наступне.

Так, у відповідності до ч. ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, стороною відповідача не заявлялося клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу, понесених позивачем до позовної заяви додано: договір про надання правничої допомоги №10/с від 02 червня 2021 року укладений між адвокатом Гончаров Валентином Вікторовичем та ОСОБА_1 (а.с. 13), додаток №1 до договору з описом наданих адвокатом послуг (а.с. 14) та квитанцію прибуткового касового ордера №08 від 03.06.2021р. про оплату ОСОБА_1 20 000,00 грн. за надання правничої допомоги (а.с. 15). Повноваження адвоката Гончарова В.В. підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серія АО № 1031554 від 03.06.2021 (а.с. 12).

Враховуючи наведене, надавши оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначивши характер та фактичний обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку, що розмір судових витрат в розмірі 20 000, 00 грн. є доведеним та документально обґрунтованим.

При цьому, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн., у відповідності до ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (20 000, 00 грн. х 20%).

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збіру пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 1 000,00 грн.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 142, 255, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути із Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Скасувати постановлені Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвали від 06.10.2021 року та 02.11.2021 року про застосування до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області заходу процесуального примусу шляхом накладення штрафу.

В решті заявлених вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5.

Повне рішення суду складено 20 грудня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило