Ухвала

Іменем України

20 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 201/6569/21

провадження № 61-15086ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив заборонити Акціонерному товариству «Ощадбанк» в особі Філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») вчиняти будь-які дії, в тому числі укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу, пов`язані з реалізацією транспортного засобу Ford Transit Connect, 2010 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який виставлений АТ «Ощадбанк» на добровільний продаж через організатора електронних торгів - Державне підприємство «СЕТАМ» під лотом № 481364.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він був учасником зазначених торгів за № 19 і подав цінову пропозицію. Згідно з протоколом від 10 червня 2021 року № 542236 переможцем торгів було визначено учасника № 11. Учасник № 11 порушив Порядок реалізації майна шляхом проведення електронних торгів, оскільки не надіслав оригіналу підписаного протоколу, тому він як учасник, який подав цінову пропозицію, але не був оголошений переможцем, може бути визначений таким. Не дивлячись на порушення Порядку, можливі подальші протиправні дії замовника, направлені на укладання договору з продажу лоту з учасником № 11, можуть утруднити виконання рішення суду, тому необхідно забезпечити позов.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заборонено АТ «Ощадбанк» вчиняти будь-які дії, в тому числі укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу, пов`язані з реалізацією транспортного засобу Ford Transit Connect, 2010 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який виставлений АТ «Ощадбанк» на добровільний продаж, через організатора електронних торгів - Державне підприємство «СЕТАМ» під лотом № 481364.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заходів забезпечення позову не призведе до порушення прав інших осіб, спір між сторонами в досудовому порядку не вирішено, існує вірогідність того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до негативних наслідків для позивача, тому існує реальна загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2021 року скасовано і ухвалено нову постанову, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів виникнення спору та об`єктивних ризиків невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду у справі. Доводи заяви про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях заявника щодо порушення процедури реалізації майна на прилюдних торгах. Заборона реалізації транспортного засобу не тільки обмежує діяльність Державного підприємства «СЕТАМ» і АТ «Ощадбанк», а й може призвести до порушень прав переможця торгів, що не був визначений заявником як учасник справи.

08 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2021 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд помилково скасував законну ухвалу місцевого суду про забезпечення позову. Вжиті місцевих судом заходи забезпечення позову не перешкоджають подальшому розгляду справи та не обмежують прав Державного підприємства «СЕТАМ», АТ «Ощадбанк» і переможця торгів, якого він не вказав учасником справи у зв`язку з відсутністю в нього інформації про особу переможця. Апеляційний суд також не врахував правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 521/8746/18.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17.

Встановивши, що матеріали справи не містять доказів виникнення спору та об`єктивних ризиків невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду у справі, а доводи заяви про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях заявника щодо порушення процедури реалізації майна на прилюдних торгах, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування ухвали місцевого суду та відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано вказав на те, що за встановлених обставин заборона реалізації транспортного засобу не тільки обмежить діяльність Державного підприємства «СЕТАМ» і АТ «Ощадбанк», а й може призвести до порушень прав переможця торгів, що не був визначений заявником як учасник справи.

Заявник не навів аргументів і не надав доказів на спростування висновків апеляційного суду про відсутність у поданій ним до суду першої інстанції заяві про забезпечення позову належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення щодо транспортного засобу Ford Transit Connect, 2010 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , може призвести до порушення його прав як учасника торгів, який не був визначений переможцем.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання на висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 521/8746/18, про те, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Отже, суд апеляційної інстанції має право скасовувати лише ті ухвали, що перешкоджають подальшому провадженню у справі, не заслуговує на увагу, оскільки апеляційний суд в цій справі не скасовував ухвали місцевого суду на підставі пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України і не направляв справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як було зроблено у справі № 521/8746/18, а ухвалив нову постанову, якою відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко