Справа № 182/3160/21
Провадження № 2/0182/2070/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Рунчевої О.В., секретаря - Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.05.2021 року звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с. 2-3), який згодом уточнювала (а.с. 17-19), остаточно просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , до складу якої входить житлова кімната площею 17,3 кв.м., житлова кімната 17,3 кв.м., житлова кімната 12,8 кв.м. з підсобними приміщеннями, загальною площею 68,5 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м.

Свої вимоги мотивує наступним.

09.08.2001 року на Південній товарній біржі «Славутич» між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та нею був зареєстрований Договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу нерухомості від 09.08.2001 року нотаріально не посвідчувався, однак згідно реєстраційного посвідчення «КП Нікопольське МБТІ» від 13.08.2001 року, квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2001 року, реєстраційний номер 1017.

Маючи намір зареєструвати своє право власності на квартиру, вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету нікопольської міської ради Дніпропетровської області, однак отримала 14.03.2020 року рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з причини, що договір купівлі-продажу нерухомості від 09.08.2001 року не посвідчений нотаріально.

Зазначає, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, цей договір було зареєстровано на Південній товарній біржі «Славутич», тому він не підлягав нотаріальному посвідченню.

Враховуючи викладені обставини, вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 14-15).

Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче засідання по даній справі (а.с. 24)

У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 23). Від представника відповідача, ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с. 20).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 09.08.2001 року на Південній товарній біржі «Славутич» між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був зареєстрований Договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно копії реєстраційного посвідчення «КП Нікопольське МБТІ» від 13.08.2001 року, квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2001 року, реєстраційний номер 1017 (а.с. 9).

Маючи намір зареєструвати своє право власності на квартиру, позивач зверталася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету нікопольської міської ради Дніпропетровської області, однак отримала 14.03.2020 року рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з причини, що договір купівлі-продажу нерухомості від 09.08.2001 року не посвідчений нотаріально (а.с. 10).

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Умови договору купівлі - продажу визначені в ст.224 ЦК УРСР, було виконано.

Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право придбати житло на біржових торгах.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.

Як встановлено судом, в укладеному 09.08.2001 року договорі купівлі-продажу нерухомого майна та зареєстрованому на Південній товарній біржі «Славутич» сторони повністю погодили всі істотні умови в тексті договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру). Також факт купівлі-продажу нерухомості і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Так, відповідно до зазначеного Договору купівлі-продажу нерухомості, позивач отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 . У вказаному договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2001 року було зазначено, що, на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», зазначений договір зареєстрований на Південній товарній біржі «Славутич».

Дійсно, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» у редакції, що діяла на момент укладення Договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Таким чином, реєстрація КП „НМБТІ" за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованого на Південній товарній біржі «Славутич» та не посвідченого нотаріусом, станом на серпень 2001 року не суперечило чинному законодавству.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Як встановлено судом, у передбаченому законом порядку угода купівлі - продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною.

Оскільки покупець ОСОБА_1 повністю виконала умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, сплатила за придбане майно визначену договором суму, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР був зареєстрований в КП „НМБТІ", у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, то ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набула право власності на вказану квартиру і правомірно володіє нею з дня придбання та до цього часу.

На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повному обсязі.

Керуючись 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 315-319 ЦПК України, ст.ст. 321,391,392 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , до складу якої входить житлова кімната площею 17,3 кв.м., житлова кімната 17,3 кв.м., житлова кімната 12,8 кв.м. з підсобними приміщеннями загальною площею 68,5 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева