Головуючий у І інстанції Якимець О.І.
Провадження №22-ц/824/8612/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Шебуєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про поділ квартири, що перебуває у спільній сумісній власності, встановлення порядку користування житловою квартирою та вселення, по якій ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року відкрито провадження. Даною ухвалою відповідачу визначено строк надання суду відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

29 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 направила до суду клопотання про поновлення процесуальних строків, у якому просила поновити їй пропущений з поважних причин строк для подання зустрічного позову, прийняти зустрічну позовну заяву, подану нею суду 06 березня 2021 року, та розглянути її одночасно з первісним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права власності на квартиру повернуто заявнику у зв`язку з пропуском строку, визначеного ч.1 ст.193 ЦПК України, та залишенням без задоволення її клопотання про поновлення цього строку.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 через Подільський районний суд м. Києва подала на ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила поновити процесуальний строк для подання зустрічної позовної заяви, пропущений нею з поважних причин, скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обгрунтовуючи скаргу, посилалась на те, що при постановленні ухвали про повернення зустрічного позову судом залишено поза увагою поважність наведених нею причин пропуску строку, зокрема, необхідність догляду за неповнолітніми дітьми, пов`язана з карантинними заходами та станом здоров`я дітей, один з яких є інвалідом з дитинства, а також відсутністю необхідних коштів для укладення угоди про надання правничої допомоги, яка була укладена між нею та адвокатом лише 22 лютого 2021 року. Крім того, необхідні для розгляду зустрічного позову документи були отримані нею лише 22 лютого - 05 березня 2021 року. Також на той момент у м. Києві діяли жорсткі карантинні обмеження, які є загальновідомими і свідчать про поважність причин пропуску нею встановленого судом процесуального строку.

Аналогічну за змістом та формою апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала безпосередньо до Київського апеляційного суду (том 2, а.с.32-38).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з пропуском строку, визначеного ч. 1 ст. 193 ЦПК України, та відсутністю поважних причин для задоволення клопотання про його поновлення.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку - норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України).

Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. З початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року про відкриття провадження у справі (том 1, а.с.196-197) відповідачу для подання відзиву на позовну заяву встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із примірником позовної заяви та додатками відповідач ОСОБА_1 отримала 11 лютого 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с.202), та мала подати зустрічну позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк - до 26 лютого 2021 року.

Разом з тим, зустрічна позовна заява була направлена до суду 06 березня 2021 року та отримана судом 09 березня 2021 року (том 1, а.с.222-227), тобто з пропуском строку, встановленого в ухвалі суду про відкриття провадження, що стало підставою до постановлення Подільським районним судом м. Києва 24 березня 2021 року ухвали про повернення зустрічного позову (том 1, а.с.229-230).

Відмовляючи у поновленні пропущеного процесуального строку, про що просила відповідач у клопотанні від 29 березня 2021 року, суд першої інстанції виходив з недоведеності нею поважності причин пропуску строку, і такі висновки суду відповідають матеріалам справи, в яких, дійсно, відсутні докази на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Оскільки відповідачем зустрічну позовну заяву було подано після закінчення встановленого судом строку, поважних причин для поновлення якого відповідачем не доведено і судом не встановлено, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви відповідачу на підставі ч. 3 ст. 194 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що введений на території України карантин автоматично продовжує процесуальні строки, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 року (набрав чинності 17.07.2020 року) пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, процесуальний строк на зазначеній підставі може бути подовжений лише в тому випадку, якщо: по-перше, він пропущений із поважних причин, які зумовлені карантинними обмеженнями, по-друге, за відповідною заявою сторони.

Доказів того, що відповідач пропустила встановлений їй судом процесуальний строк внаслідок обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, нею суду не надано, як не надано і доказів іншим, зазначеним нею причинам, зокрема: необхідністю догляду за неповнолітніми дітьми, один з яких є інвалідом з дитинства, та відсутністю необхідних коштів для укладення угоди про надання правничої допомоги та сплати судового збору.

Доводи скарги відповідача про те, що поважною причиною для поновлення строку на подання зустрічного позову є факт укладення нею договору про правову допомогу з адвокатом після спливу встановленого судом на подачу відзиву строку, колегією суддів відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги був укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Андрейком О.І. 22 лютого 2021 року (том 1, а.с.205), а строк, встановлений їй судом, тривав з 12 лютого по 26 лютого 2021 року, тобто договір про надання правової допомоги був укладений до закінчення строку, встановленого судом, що спростовує доводи скарги в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, крім іншого, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно ч. 3 ст. 191 ЦПК У країни зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Отже, якщо особа вважає, що процесуальний строк може бути пропущеним, така особа може подати до закінчення цього строку заяву про його продовження.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Крім того, ці обставини мають бути підтверджені відповідними доказами.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність і передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд з прав людини наголосив, що вжитий у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "передбачено законом" має на увазі дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" стосується не лише писаного права, а саме норм писаних законів, а й неписаного, тобто усталених у суспільстві правил та засад моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дати змогу громадянинові у разі потреби досить точно передбачити за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Отже, правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Правова позиція щодо повернення зустрічної позовної заяви, поданої із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах: від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19; від 27 жовтня 2020 року у справі № 186/139/20; від 24.12.2019 року у справі № 910/5172/19.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.374, 375, 368, 381, 382-384 ЦПК України, Київськийапеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: