Справа № 215/3590/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Івасюк М.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві,-

ВСТАНОВИВ:

02.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 350 000 грн.

В обґрунтування вказує, що 24.11.2004р. о 19-28 год. під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_3 машиніста огрудковувача цеху по виробництву обкотишів № 2 ПрАТ «ПівнГЗК» стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_3 отримав смертельну травму у вигляді механічної асфіксії, розвинутої внаслідок здавдення органів грудної клітини та живота. Відповідно до матеріалів розслідування нещасного випадку, акту форми Н-5 від 11.03.2004 року та акту № 4/ІІ від 16.03.2004 року причинами нещасного випадку на виробництві вказано: низька нервово-психічна стійкість. Роботи які виконував його батько на підприємстві, віднесені до робіт з підвищеною небезпекою, а діяльність ПрАТ «ПівнГЗК» пов`язана з управлінням обслуговуванням, експлуатацією стрічкового конвеєру лінії дозування ділянці подрібнення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів, цеху по виробництву обкотишів № 2 є джерелом підвищеної небезпеки. За наведених обставин вважає, що посилання в акті на «низьку нервово-психічну стійкість» батька, як на причину нещасного випадку є принаймні дивним, з огляду на те, що якщо він мав «психоневрологічну хворобу», яка не дозволяла виконувати роботу за професією машиніст огрудковувача, то у такому випадку роботодавець був зобов`язаний не допускати його до роботи за вказаною професією.

Смертю батька позивачу завдано моральну шкоду, а саме на час смерті батька йому було лише 9 років, з останнім у нього були дуже довірливі, тісні стосунки, він завжди відчував його батьківську любов, підтримку, піклування. Звістка про загибель батька призвела до того, що він відчув сильне душевне потрясіння, шок. Протягом довгих років він не міг змиритися з тим, що сталося, перебував у пригніченому стані. Усі його надії, сподівання, мрії на щасливе дитинство виявилися марними та недосяжними. У зв`язку зі смертю батька він був позбавлений його батьківського піклування, любові, турботи та уваги. Його мати після смерті батька виховувала його одна та незважаючи на всі її зусилля замінити батька, забезпечити повноцінні побутові умови не могла. До теперішнього часу він гостро відчуває те, що не мав повноцінної сім`ї. Біль від втрати рідної людини не стихає і досі та завдає глибоких моральних страждань. Позивач просить стягнути на його користь 350 000 грн. моральної шкоди у зв`язку з втратою рідної людини, опори та моральної підтримки.

Ухвалою суду від 24.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.07.2021 до суду надійшов відзив від представник відповідача ОСОБА_2 , в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки батько позивача, працював на підприємстві відповідача машиністом огрудкувача виробничої дільниці подріблення сировини, шихтування та огрудкування цеху по виробництву обкотишів №2 (ЦВО-2), та 24.02.2004р. з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув. За результатами спеціального розслідування комісією складені «Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку» від 11.03.2004, та «Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» №4/ІV від 17.03.2004, у яких викладені обставини та причини данного нещасного випадку. У Акті п.4 форми Н-5 вказано, що причиною нещасного випадку стала низька нервово-психічна стійкість потерпілого. Також відповідач не заперечує, що втратою батька внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу заподіяно тяжкої морально втрати та душевних страждань, водночас відповідач не погоджується з розміром суми відшкодування моральної шкоди, оскільки вона є завищеною, та не відповідає вимогам щодо розумності, справедливості, тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.07.1994р. його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 6).

ОСОБА_3 працював машиністом огрудковувача по виробництву обкотишів № 2 ПрАТ «ПівнГЗК», що також не заперечувалось представником відповідача.

ОСОБА_3 помер у віці 34 років, причина смерті: здавлення органів грудної клітки та живота, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 305 (а.с. 5).

Згідно Акту розслідування нещасного випадку, що стався 24.02.2004р. у ВАТ «ПівнГЗК» ДКПП України ДАК «Укррудпром», від 11.03.2004, встановлено , що 24.02.2004 наприкінці другої зміни о 19 годині 28 хвилин аварійно від спрацювання захисту перевантаження електродвигуна стрічкового конвеєру ВG 1.013 зупинилася лінія дозування ділянці подріблення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів, цеху по виробництву обкотишів №2. Зупинка сталася внаслідок переповнення концентратом перевантажувального пристрою з конвеєру ВG 1.013 на конвеєр ВG 1.017. При проведені розчищення перевантажувального пристрою о 19-40 год. в його нижній частині під завалом концентрату було знайдене тіло машиніста огрудковувачів ОСОБА_3 без ознаків життя. Враховуючи наявність у ОСОБА_3 психоневрологічної хвороби, причиною нещасного випадку працівника було не усвідомлення потерпілим небезпеки і його необережні дії (а.с. 7-9).

17 березня 2004 року було складено Акт № 4/ІІ про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом відносно ОСОБА_3 , який стався з ним 24.02.2004р. (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 9 Акту форми Н-1 від 17.03.2004, смерть ОСОБА_3 настала від механічної асфіксії, розвинутої внаслідок здавлення органів грудної клітини та живота (а.с. 10-11).

Устаткуванням, машинами, механізмами, експлуатація яких призвела до нещасного випадку є конвеєр стрічковий стаціонарний стрічка прогумована 2-800-3ТК-200-4А ГОСТ 20-76,1999, завод-виготовлювач Курський завод ГТВ, що зазначено у п.8 Акту форми Н-1 від 17.03.2004 (а.с. 10-11).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Оцінка суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, що передбачено ч.1 та п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно ст.179 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Так, внаслідок смерті батька, що відбулась на виробництві відповідача, позивачу, який на час смерті спільно проживав з батьком, спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає, у зв`язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення його звичайного способу життя.

Оскільки смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Також, при визначені розміру моральної шкоди, суд враховує вину у формі необрежності потерпілого ОСОБА_3 , що встановлено комісією відповідно до п. 7 Акту від 17.03.2004, що призвело до нещасного випадку .

Так, враховуючи всі вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок смертельного нещасного випадку на виробництві, підлягають частковому задоволенню.

Також при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, у зв`язку із смертю батька, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Крім того, посилання представника відповідача, що при винесенні рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд має вирішити питання щодо оподаткування стягнутих сум з метою виконання відповідачем своїх обов`язків як податкового агента при їх оплаті на користь позивачу, відповідно до положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14, а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податкомна доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Оскільки позов має майновий характер - то з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 000 грн. згідно до приписів Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 23, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 278, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на користь держави.

В інший частині позову - відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суд подається протягом тридцяти днів з дня його складання до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення складено і підписано 24 вересня 2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, Тернівський район.

СУДДЯ: