КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/8116/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мега Сіті 19-а» про визнання дій об`єднання співвласників багатоквартирного будинку протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказував, що він, як добросовісний споживач комунальних послуг, здійснював їх оплату в розмірах та в строки, передбачені чинним законодавством України. Будинок, де він проживає від 2015 року, починаючи від 01.12.2017 року і на даний час обслуговується ОСББ «Мега-Сіті 19-А». Об`єднанням виставляються рахунки на оплату комунальних послуг, в тому числі за електроенергію, за яку він сплачував в обсягах фактичного споживання згідно показань електролічильника, та тарифів, які регулюються Постановою НКРЕП №220 від 26.02.2015 року - 0,90 грн./кВт.год. при споживанні до 100 КВт/міс.

Зазначав, що його щомісячний об`єм споживання електроенергії не виходить за обсяг 100 кВт/міс., проте відповідачем від грудня 2017 року незалежно від об`єму споживання електроенергії виставлялись рахунки за тарифом від 1,99 грн./кВт.год. до 1,68 грн./кВт.год., хоча даний тариф застосовується тільки на об`єм місячного споживання понад 100 кВт/міс.

Так як дані тарифи були необґрунтованими, то підстав оплачувати завищені рахунки у нього не було, тому він неодноразово звертався з цього питання до відповідача, який вважає його боржником за спожиту електроенергію та інші комунальні послуги, тому наділив себе правом застосувати проти нього заходи впливу, у вигляді позбавлення можливості користуватися електроенергією. З цього приводу відкрито три кримінальні провадження.

Починаючи від 2018 року відповідач періодично відключав його квартиру на 3-4 дні від електромережі і відповіді на свої звернення від відповідача він не отримав, крім кепкування, образ та цинічної нецензурної лайки.

В подальшому, не обмежуючись погрозами, без ухвали суду, 23.02.2020 року від`єднали його квартиру від електропостачання та демонтували електропровід від електрощитка в напрямку його квартири, щоб змусити його безпідставно виконати оплату за сфабрикованим боргом за комунальні послуги, чим створив умови непридатні для проживання в квартирі, які загрожують його життю та здоров`ю, і порушили його законні права та інтереси, які повністю залежать від використання життєво-необхідної електроенергії, та по факту змусили змінити місце проживання.

Від`єднання відповідачем його квартири від електромережі виходить за межі повноважень відповідача.

Крім того, з оплати послуг електроенергії у нього переплата в сумі 349 грн. У зв`язку з викладеними обставинами просив суд визнати дії відповідача з відключення його квартири від електроенергії та в нарахуванні плати за комунальні послуги з дня відключення від 23.02.2020 року протиправними, відновити за рахунок відповідача електропостачання і стягнути моральну та матеріальну шкоду в загальній сумі 43 424 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 10 березня 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Скаргу обґрунтовував тим, що через те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, то були допущені суттєві помилки, які через необґрунтованість привели до несправедливого рішення, а саме, не встановлена повнота, не правильно встановлені обставини, які мають значення для справи, необґрунтована відмова у прийнятті її доказів, а також неправильно досліджені докази та невірно дано їх оцінку.

Вказував, що судом не правильно визначені правовідносини і рішення постановлено з урахуванням сумнівних та недоведених доказів тільки зі слів відповідача, на які суд не міг посилатись.

Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилася очевидна незаконність, необґрунтованість, а тому справа підлягає перегляду в повному обсязі та, у відповідності до ч.4 ст.367 ЦПК України рішення підлягає скасуванню, так як порушені норми процесуального права і неправильно застосуванні норми матеріального права.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач підтримав викладені в позовній заяві обставини, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зазначив, що боргів по електроенергії не має, постійно сплачував. Договорів на постачання електроенергії ні з ким не укладав. Київенерго відмовило в укладенні договору. Усі докази на підтвердження його вимог додано до матеріалів справи. Матеріальну шкоду обґрунтував як збитки, які він зазнав у зв`язку з неодноразовим відключенням електроенергії, та оцінив в 21 562 грн. Моральну шкоду оцінив в 21 862 грн.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що заборгованість позивача за комунальні послуги, опалення, електропостачання сягнула 40 000 грн. Спір виник через те, що позивач не бажає платити за електроенергію 60 грн. в місяць. Він є боржником за всіма видами послуг. Вважав, що позивач не надав доказів щодо звернення до ПАТ «Київненерго» чи інших юридичних осіб для укладення договору на постачання електроенергії. Не надано доказів і того, що ОСББ є споживачем електроенергії. Позивач не є споживачем електроенергії і тому не має права вимагати ні від кого пільгових тарифів. Є тимчасовий договір на субспоживання з «ХШ Мега 19», яке є споживачем електроенергії, та надає її і «Мега Сіті 19-А». На даний час йдуть перемовини з ПАТ «Київські електромережі» щодо укладення прямого договору з ОСББ та договорів з мешканцями будинку. Коли позивач укладе договір, то він буде мати право на пільговий тариф. Позивач добре знає, що будинок був без підключень. Позивачу встановлено тариф - 1,68 грн., який є для усіх членів ОСББ згідно законодавства. Позивачем не надано доказів, що відповідач відключав електроенергію та шкодив майно.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2015 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності № 50652270 від 23.12.2015 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати дії відповідача з відключення його квартири від електроенергії та в нарахуванні плати за комунальні послуги з дня відключення від 23.02.2020 року протиправними та відновити за рахунок відповідача електропостачання; стягнути моральну та матеріальну шкоду в загальній сумі 43 424 грн.

За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією (далі - Договір).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами-споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357. Правила є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форми власності.

Споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Пунктом 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року визначено - укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Пунктом 6 Правил визначено, що до укладення договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії відповідно до Правил відносини між ОСР/ОСП та споживачем щодо розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії регулюються договорами про постачання електричної енергії та договорами про технічне забезпечення електропостачання споживача між основним споживачем та субспоживачем.

За пунктом 4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи.

Оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати.

Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

У разі застосування порядку розрахунків плановими платежами величина планового платежу (або порядок її визначення), терміни здійснення планових платежів та остаточного розрахунку, початок та тривалість розрахункового періоду, кількість планових періодів, що входять до складу розрахункового періоду, та їх тривалість зазначаються у комерційній пропозиції електропостачальника.

Після закінчення розрахункового періоду, обумовленого в комерційній пропозиції, здійснюється коригування обсягів оплати, що була здійснена за цей розрахунковий період, відповідно до фактичного обсягу спожитої електричної енергії протягом відповідного розрахункового періоду.

Вибір виду тарифу здійснюється споживачем під час вибору комерційної пропозиції та може бути змінений шляхом обрання іншої комерційної пропозиції поточного електропостачальника в установленому електропостачальником порядку або шляхом укладення договору з іншим електропостачальником у порядку, визначеному цими Правилами.

Відповідно до пункту 7 Правил електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами.

Припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до матеріалів справи не було надано жодного належного доказу на підтвердження вчинення вказаних дій, а саме, що квартира позивача є відключеною від мережі електропостачання, і що таке відключення, якщо воно мало місце, здійснено саме відповідачем, а з наданих фотознімків не можливо однозначно встановити, що на них саме квартира позивача, і що зображення даних фотознімків підтверджують вчинення відповідачем протиправних дій.

Також, не надано доказів і щодо матеріальної та моральної шкоди, не наведено і обґрунтувань заявлених сум - матеріальна шкода - 21 562 грн. та моральна шкода - 21 862 грн.

Щодо тарифу, який застосовується для нарахувань за послугу електропостачання по квартирі позивача, то суд вірно не вбачав порушень, оскільки позивачем не укладено договір з отримання послуг з постачання електроенергії.

Крім того, суд вірно вважав, що ОСББ «Мега-Сіті 19-А» не є стороною договору з надання послуг з постачання електроенергії мешканцям будинку, в тому числі, і позивачу.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження заявлених вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: