ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Харків

справа №638/4863/20

провадження № 22-ц/818/5108/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року, постановлене під головуванням судді Хайкіна В.М., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , який в подальшому був уточнений та відповідач ОСОБА_4 замінена на належного відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, та згідно уточнених позовних вимог просить суд стягнути майнову шкоду у розмірі 19897, 00 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн., а також судові витрати у розмірі 7500, 00 грн..

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 19897 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн. 00 коп., витрати на проведення оцінки у розмірі 2000 грн. 00 коп., а всього стягнути 7500 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що акт від 31.01.2020 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Державним комітетом України з питань житлового-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р., оскільки в ньому не зазначені: дата (число, місяць, рік) залиття квартири позивача; конкретні причини залиття квартири; особи, які допустили таке залиття; висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття; інші необхідні для такого документа реквізити. У зв`язку з цим вважає, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Зазначає, що актом обстеження квартири встановлено лише припущення того, що залиття квартири №65 гарячою водою з вище розташованої квартири № 70 . Наданий позивачем звіт фахівця оцінювача від 19.02.2020 року, а також інші матеріали справи не містять доказів неправомірності дій відповідача щодо залиття належної позивачу квартири. Клопотань про проведення судової експертизи з метою з`ясування причин залиття квартири позивач не заявляв. Вважає, що вини відповідача у залитті квартири та заподіянні матеріальної шкоди позивачу не доведено, у зв`язку з цим наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що залиття квартири сталося саме із квартири № 70 , а отже і причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, у зв`язку із недоведеністю таких обставин, що є самостійною підставою для скасування рішення суду. Крім того вказує, що судом першої інстанції взагалі проігноровано необхідність застосування до спірних правовідносин статті 1178 ЦК України.Також судом першої інстанції стягнуто витрати на правничу допомогу та витрати на оплату робіт з підготовки звіту фахівця-оцінювача за недоведеності доказами понесення таких витрат позивачем.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідачки, яка має відшкодовувати матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2011 року, витягом з державного реєстру правочинів №9823655 від 22.04.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №29781395 від 26.04.2011 року та копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.7-11).

Внаслідок залиття квартири №65 гарячою водою з вище розташованої квартири № 70 позивачу завдано матеріальну шкоду.

Власником квартири АДРЕСА_4 , є ОСОБА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №198222173 від 29.01.2020 року (а. с. 17).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову №3 Харківського міського управління юстиції 10.06.2008 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.31).

31.01.2020 року комісією Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у складі начальника дільниці №9 ОСОБА_10, інженера дільниці №9 ОСОБА_6 та майстра дільниці №9 ОСОБА_7 , складено акт обстеження квартири АДРЕСА_3 . Комісійним обстеженням встановлено, що внаслідок залиття з вище розташованої квартири наявні сліди залиття: кухня-студія, стеля вироблена з гіпсокартону, зроблена стяжка, пофарбовано водоемульсійною фарбою, видні сліди залиття у вигляді мокрих плям, відслоїлася стяжка на стелі. Стіни пофарбовані водоемульсійною фарбою, наявні сліди залиття, у вигляді мокрих плям. Висновок комісії: залиття квартири №65 відбулося з вище розташованої квартири №70 . Встановити причину залиття не вдалося, оскільки мешканець квартири №70 не надав доступу для обстеження (а.с.12).

Згідно висновку звіту фахівця-оцінювача ОСОБА_8 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, квартири АДРЕСА_3 , пошкодженого внаслідок залиття водою, станом на 19.02.2020 року, матеріальний (майновий) збиток пошкодженого в результаті залиття квартири ОСОБА_1 становить 19897,00 грн. (а.с.13-16).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що залиття її квартири сталося з вище розташованої квартири №70 , що підтверджується актом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 31.01.2020 року. Власником квартири АДРЕСА_4 , є ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_2 .. Водночас, відповідач не надала доступу до квартири, відшкодувати шкоду добровільно відмовилася. Позивач зазначає, що залиттям квартири їй спричинено матеріальну шкоду у розмір 19897, 00 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 ..

Відповідно до статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Статтею 179 ЖК України встановлено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.7, 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, власник, наймач (орендар) квартири зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Так відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Обов`язок доказування щодо відсутності вини у залитті квартири покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 с.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи свідчать про те, що актом обстеження КП «Жилкомсервіс» від 31.01.2020 року, встановлено, що внаслідок залиття з вище розташованої квартири наявні сліди залиття: кухня-студія, стеля вироблена з гіпсокартону, зроблена стяжка, пофарбовано водоемульсійною фарбою, видні сліди залиття у вигляді мокрих плям, відслоїлася стяжка на стелі. Стіни пофарбовані водоемульсійною фарбою, наявні сліди залиття, у вигляді мокрих плям. Висновок комісії: залиття квартири №65 відбулося з вище розташованої квартири №70 . Встановити причину залиття не вдалося, оскільки мешканець квартири №70 не надав доступу для обстеження (а.с.12).

Вказаний акт обстеження складений у відповідності до вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76.

Оскільки власник квартири ОСОБА_4 , 2008 року народження, є малолітньою, відповідальність за спричинену шкоду покладається на її мати, до якої і пред`явлений позов.

Відповідачкою ОСОБА_2 не надано жодного доказу на спростування встановлених під час обстеження обставин та доказів відсутності вини у залитті квартири позивача.

Посилання апелянта на те що позивачем не було доведено несення витрат на правову допомогу - не приймається до уваги колегією суддів, оскільки позивачем на підтвердження вказаних обставин було надано: договір про надання правової допомоги від 13.03.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Благої Світлани «Приватний повірений», в якому визначена сума за виконання юридичною фірмою доручень замовника за цим договором у розмірі 5500 грн., квитанцію №1-3141К від 16.03.2021 року (а.с.19-20).

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позивачем не було доведено несення витрат на оплату робіт з підготовки звіту фахівця-оцінювача, оскільки з наданого договору про надання послуг фахівця-оцінювача вбачається, що вартість виконаних робіт складає 2000 грн. та в матеріалах справи міститься дублікат квитанція про сплату 2000 грн. за послуги з оцінки матеріального збитку, сплачені ОСОБА_1 (а.с.22)

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 19897 грн. 00 коп., витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5500 грн. та витрати на проведення оцінки у розмірі 2000 грн. 00 коп. - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова