Ухвала

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 200/11312/19

провадження № 61-12553ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Рент» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Рент» до ОСОБА_1 , третя особа - Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Дніпро, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія Рент» (далі - ТОВ «Вікторія Рент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Дніпро, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 січня 2019 року позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 15 липня 2019 року №11/5-548 за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний факт підтверджується також відміткою в паспорті відповідача.

ТОВ «Вікторія Рент» просило усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, а саме: визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселити її з квартири, яка знаходиться за вказаною адресою.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Вікторія Рент» задоволено. Усунуто перешкоди ТОВ «Вікторія Рент» у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, а саме: визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_1 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 січня 2019 року позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 втратила право на користування квартирою і має бути позбавлена права користуванням нею, оскільки її право власності на квартиру припинилося.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Вікторія Рент» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи та не мала можливості у суді першої інстанції подавати докази та заперечення проти позову ТОВ «Вікторія Рент». Відмовляючи у задоволені позову, апеляційний суд зробив висновок про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 і відсутні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання майном шляхом виселення відповідача зі спірної квартири. Апеляційний суд виходив з того, що згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2017 року по справі № 200/12775/17, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, а право власності на спірну квартиру було визнане за ОСОБА_1 , тобто, за відповідачем у даній справі. Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2017 року по справі № 200/12775/17 залишено без змін. Також постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року у цивільний справі № 200/1546/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, а саме - шлюбного договору, укладеного 10 липня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрованого в реєстрі за № 2077, відмовлено.

ТОВ «Вікторія Рент» 23 липня 2021 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У вересні 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 06 серпня 2021 року ТОВ «Вікторія Рент» подав уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В уточненій касаційній скарзі ТОВ «Вікторія Рент» обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 200/12775/17 відносно того, що набуття відповідачем право власності на спірну квартиру не відбулось.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ТОВ «Вікторія Рент» не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальне посилання на зазначення в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 200/12775/17 того, що «набуття відповідачем право власності на спірну квартиру не відбулось» не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. ТОВ «Вікторія Рент», посилаючись на постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 200/12775/17, не зазначає, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у ній викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не обґрунтовує неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. Тому ТОВ «Вікторія Рент» не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія Рент» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат