Справа №690/142/20
Провадження №2/690/9/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Пасацької Л.А.,

за участю секретаря судового засідання Вельган А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення Ватутінського міського суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, зазначивши наступне. У вересні 2005 року вона та відповідач розпочали спільне проживання, як чоловік та жінка з метою послідуючого офіційного оформлення шлюбних стосунків. На початку проживання вони працювали в м. Києві, спільно винаймали житло, вирішували побутові питання, зокрема придбання одягу, засобів гігієни, продуктів харчування за спільні кошти, оплати комунальних послуг та оренди житла, мали спільний відпочинок, а тому відповідали визначенню подружжя згідно сімейного законодавства України. В лютому 2006 року вони переїхали до м. Ватутіне Черкаської області та спільно проживали за адресою батьків відповідача. Плануючи зареєструвати шлюб, вирішили придбати власне житло та переїхати від батьків ОСОБА_2 . Використовуючи власні накопичення та кошти, що були надані батьками для придбання житла, 25.04.2006 р. за договором купівлі-продажу, оформленого на відповідача, придбали 1/8 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та після ремонту почали там спільно проживати. 12.11.2006 р. уклали шлюб, в якому у них народилось двоє дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До серпня 2018 року вони перебували у шлюбі та проживали разом у придбаному в 2006 році житлі. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 19.08.2019 р. шлюб між ними розірвано, та відповідач виїхав зі спільного помешкання. Вона разом з дітьми, будучи зареєстрованою за цією адресою, продовжує там проживати. Весною 2019 р. дізналась, що відповідач розмістив оголошення про продаж цього житла. Відповідач про намір продавати житло їй не повідомляв та її згоди не запитував. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позивачу необхідно встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем для подальшого вирішення питання поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідачем порушено її майнове право.

Представник відповідача, адвокат Терещенко В.В., подала відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду та відсутністю належних письмових доказів, що підтверджують їх спільне з позивачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2016 року до реєстрації шлюбу, а також підтвердження щодо ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, доказів про спільне придбання майна (чеки, квитанції, тощо), участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Оскільки позивачці достовірно було відомо, що квартира була оформлена на відповідача, а тому про порушення свого права їй було відомо під час її придбання.

Позивач у відповіді на відзив зазначила, що заявлені нею вимоги доводяться зокрема показами свідків, які нею заявлені. Щодо спливу строку позовної давності, зазначила, що проживаючи разом з відповідачем однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з вересня 2005 року, в тому числі і під час придбання спільного житла (25.04.2006 р.) 1/8 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ., та до розлучення добросовісно вважала, що вказана нерухомість є спільним майном з відповідачем, адже придбавалась ними спільно, як сім`єю. Відповідач даного факту до вересня 2019 року не заперечував. Дізнавшись з оголошення в газеті про продаж цього майна вона вважала це порушенням свого права на спільне житло, так як дії відповідача свідчать про невизнання ним факту спільного проживання, юридичним наслідком якого є саме спільність набутого за час такого проживання майна, та звернулась з даним позовом до суду, заявивши його саме в позовному провадженні, адже вимоги безпосередньо пов`язані з послідуючим вирішенням питання спору про право власності на майно, яке позивач вважає спільним майном подружжя.

У судовому засіданні позивач додатково зазначила, що познайомилась з відповідачем у м. Києві в 2004 році та почали зустрічатись, у вересні 2005 р. спільно винаймали квартиру в м. Києві та працювали, вели домашнє господарство, заробляли гроші, проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Наприкінці 2005 року вони прийняли спільне рішення щодо переїзду до м. Ватутіне, оскільки фінансово складно було винаймати житло та проживати в м. Києві. По приїзду в м. Ватутіне вони продовжили спільно проживати у батьків відповідача, влаштувались на роботу. Коли його батьки дізнались, що по сусідству продається квартира, запропонували її придбати. Мати відповідача придбала для їхнього спільного проживання це житло за власні кошти та додатково взяла кредит. Після ремонту в цьому житлі, який допомагали роботи її батьки, вони переїхали та продовжували проживати спільно до реєстрації шлюбу. З 2006 року вона постійно проживає в м. Ватутіне, працює, виховує спільних дітей і завжди вважала, що квартира є їх спільною власністю. Після розірвання шлюбу чоловік виїхав з квартири, жодних перешкод їй не чинив. Однак, випадково у квітні 2020 року побачила оголошення про продаж цієї квартири, а тому вирішила звернутись до суду.

Представник відповідача зазначив, що позивач не приймала участі в купівлі цього майна, воно було придбано за рахунок коштів батьків відповідача. Встановлення факту жодним чином не породжує виникнення будь-яких майнових прав на нерухоме майно, оскільки позивачем не надано належних доказів. Відповідач не спростовує жодним чином, що мав відносини з позивачем, з якою познайомився в м. Києві у 2004 році, проте не визнає, що майно придбавалось за спільні кошти його та колишньої дружини.

Також судом, з метою встановлення фактичних обставин та перевірки їх доказами, були допитані свідки, які зазначили наступні обставини.

Так, свідок ОСОБА_5 , повідомив суду, що його племінник ОСОБА_2 дійсно працював та жив в м. Києві, у 2005 році переїхав з гуртожитку та почав спільно з позивачем винаймати квартиру, спільно там проживали, купляли продукти. Приїжджав до них, бачив, що в них нормальні відносини, а потім вони переїхали в м. Ватутіне та одружились.

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_7 (відповідач) привіз ОСОБА_8 (позивача) у 2006 році до його батьків у м. Ватутіне та почав з нею жити, а потім переїхали літом 2006 р. в іншу квартиру біля батьків, яку їм купила його мама, та восени 2006 р. розписались. Вони обоє працювали в м. Ватутіне, жили як чоловік з дружиною.

Свідок ОСОБА_9 зазначила, що приїжджали до ОСОБА_10 в м. Київ, де познайомились з ОСОБА_11 , вони спільно проживали та винаймали однокімнатну квартиру. Наприкінці 2005 року їй зателефонував ОСОБА_7 (відповідач) та попросив, щоб йому допомогли перевезти речі з м. Києва до м. Ватутіне. Вони перевезли його, його дівчину ОСОБА_8 (позивача) та їх речі, телевізор, з м. Києва до м. Ватутіне до батьків ОСОБА_10 приблизно в кінці 2005 р. чи на початку 2006 р.. Причина переїзду була - не вистачало їм коштів у Києві. Місяців 2-3 вони проживали у його батьків, потім перейшли на зйомку квартиру, тоді ОСОБА_12 купила їм квартиру, його батьки ще брали кредит, робили ремонт всі родичі, і переїхали туди жити, а потім розписались.

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що її син ( ОСОБА_2 ) привіз на початку 2006 року з м. Києва до м. Ватутіне познайомити з ОСОБА_11 та вони залишились проживати в них. Їй було відомо зі слів сина, що в м. Києві вони з ОСОБА_11 разом зняли квартиру та спільно жили. Бюджет в них був спільний, вони обоє працювали. Коли вони вже доїжджали до м. Ватутіне вони їй подзвонили і поставили перед фактом що переїжджають у м. Ватутіне. Сказали, що важко жити у Києві і вони не потягнуть. Деякий час вони жили в них з чоловіком, а потім вирішили зняти квартиру. Вони приїхали з телевізором, який купували разом і виплачували за нього кредит. Вона з чоловіком вирішили купити дітям квартиру, були певні збереження і додатково взяла кредит. Оформили договір у нотаріуса на ОСОБА_10 , думки оформляти на ОСОБА_8 не було. У дітей можливості придбати квартиру самостійно тоді не було. Потім ОСОБА_13 батьки робили там ремонт, перебудували повністю. Весілля також робили її батьки, оскільки вони витратили всі кошти на придбання квартири. Так вони між собою домовились.

Свідок ОСОБА_14 зазначила, що з ОСОБА_10 знайома давно, познайомилась з ОСОБА_11 у м. Ватутіне на початку 2006 року, вони проживали разом, купили квартиру, зробили там ремонт і почали жити, планували весілля. Їй відомо, що батьки ОСОБА_10 (відповідача) купили квартиру для їх сім`ї. зі слів ОСОБА_10 їй відомо, що він в м. Києві винаймав з ОСОБА_11 квартиру та вони спільно там проживали, а потім забрав її з речами і перевіз до м. Ватутіне до своїх батьків, де вони і жили. У 2006 році в них не було коштів для придбання квартири.

Свідок ОСОБА_15 показав, що у 2005 році працював у м. Києві разом із сином (відповідач). Потім у 2006 році син з ОСОБА_11 (позивач) переїхав до м. Ватутіне, поставив перед фактом що залишаються тут жити, і тому він з дружиною ( ОСОБА_12 ) вирішив купили дітям квартиру. Спочатку жили в них, а потім зняли квартиру і перейшли туди. Купляли житло сину (відповідачу), щоб він проживав з сім`єю. Все, що вони заробили в Києві, вони привезли з собою, і телевізор в кредит взяли. ОСОБА_7 знайомив з ОСОБА_11 , як з майбутньою дружиною. ОСОБА_16 знала, що квартиру оформлено на ОСОБА_10 , вона ніяких коштів не давала для придбання житла.

Свідок ОСОБА_17 зазначила, що у 2005 році її донька та ОСОБА_7 зійшлись, трохи пожили в м. Києві на найманій квартирі, а на початку 2006 р. вони переїхали в м. Ватутіне і його батьки купити їм квартиру. Приїжджала до них на квартиру в м. Київ, вони спільно жили вдвох, винаймали квартиру, в них все було спільне. Ми з чоловіком приїжджали в м. Ватутіне до його батьків, дивились квартиру і потім робили там ремонт десь з весни 2006 р. Самостійно ОСОБА_18 і ОСОБА_7 не моли придбати власне житло на той час.

Свідок ОСОБА_19 показав, що знайомий з ОСОБА_10 , разом працювали на цегляному заводі. ОСОБА_7 його просив щоб він йому допоміг зробити ремонт в квартирі по АДРЕСА_2 , бо там не було ні каналізації, ні води, а його батьки рядом жили. З його дружиною познайомився вже коли закінчився ремонт в квартирі, а до цього жодного разу її не бачив. Допомагав йому з ремонтом десь з літа до осені 2006 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини.

Сторони з 12.11.2006 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.08.2019 р. рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області (а.с.7-9).

Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10) та серії НОМЕР_2 (а.с.11), від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.04.2006 р. було укладено договір купівлі продажу 1/8 частини будинку, згідно якого ОСОБА_20 (продавець) передав ОСОБА_2 (покупець) 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується договором, посвідченим державним нотаріусом (а.с. 18-19).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 21), власником 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Як вбачається із будинкової книги у зазначеній частині житлового будинку (а.с.22-24), зареєстрована з 12.10.2010 р. позивач ОСОБА_1 та неповнолітні діти сторін: з 12.10.2010 р. син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 14.08.2013 р. донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно оголошення в газеті «Все про Все» від 08.04.2020 р. (а.с.25), 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . була виставлена на продаж.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно вимог ст.ст. 318, 319 ЦПК України у заяві та рішенні суду про встановлення факту, який має юридичне значення повинно бути зазначено: відомості про факт, який необхідно встановити суду та з якою метою, а також докази, що підтверджують факт, які враховуються судом. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, на підставі яких суд встановлює цей факт.

Так, метою для звернення до суду позивач зазначила, що від встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залежить визнання спільним сумісним майном 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за її колишнім чоловіком.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄСПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Натомість, досліджені судом письмові докази, наявні в матеріалах справи, жодним чином не доводять наявність факту спільного проживання сторін в період з вересня 2005 року до 12.11.2006 року, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Покази допитаних свідків, хоча і підтверджують наявність відносин між сторонами в цей період та їх спільне проживання з початку 2006 р., проте жодним чином не доводять наявність в них спільних витрат, купівлі майна за рахунок їх особистих коштів, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, оскільки свідками зазначене спростовано, і зазначено, що сторони за спільні кошти самостійно не могли придбати квартиру, а її було придбано за рахунок коштів батьків відповідача та власником зазначено їх сина ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В правовому висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в справі №738/1452/17 від 06.04.2020 р. зазначено, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного житлового будинку за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Таким чином, враховуючи та аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача недоведені належними і допустимими доказами, а встановлення факту проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за відсутності встановлення обставин придбання спірного нерухомого майна за їх спільні сумісні кошти або спільною працею, жодним чином не створюють будь-яких юридичних наслідків, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 74 СК України, ст.ст. 4, 12,13, 76, 77, 79-85, 141, 230, 259, 263, 265, 268, 315, 318, 319, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 2005 року по дату офіційної реєстрації шлюбу 12.11.2006 року відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ); реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 24.09.2021 р.

Головуючий суддя: Л.А. Пасацька