Справа №278/789/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Франчука В. С., розглянувши заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Житомирського районного суду Житомирської області знаходиться цивільна справа за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог стосовно предмета спору, - Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 про витребування земельних ділянок.
17 вересня 2021 року надійшла вказана заява про забезпечення позову.

Заявник просить суд постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,21 га з кадастровим номером :03:002:0008 та земельну ділянку площею 0,21 га з кадастровим номером :03:002:0010, що розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Тригір`я, які належать ОСОБА_1 та заборонити вчиняти власнику дії, пов`язані із забудовою даних земельних ділянок.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали вказаної заяви, дійшов таких міркувань.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" зазначив, що "розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам" (пункт 4).

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові від 13.01.2020 року по справі № 922/2163/17 Верховний Суд вказав, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Проаналізувавши зміст заяви, поданої представником заявника, суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки останнім не доведено суду той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (відсутні докази). Саме лише посилання на нібито утруднення виконання майбутнього рішення не дає підстав суду для задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, позивачем не доведено, що вжитя заходів забезпечення позову саме таким шляхом, який зазначено в заяві, не порушить прав, свобод та інтересів осіб, яких це стосується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні заяви Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир про забезпечення позову.

Роз`яснити, що позивач не позбавлений права після усунення вказаних недоліків звернутися до суду із заявою про забезпечення повторно на будь-якій стадії розгляду справи.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Дубовік