Єдиний унікальний номер 226/1430/21
Номер провадження 22-ц/804/2299/21
Єдиний унікальний номер 226/1430/21
Номер провадження 22-ц/804/2299/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Кішкіної І.В., Никифоряка Л.П.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом (суддя першої інстанції Коваленко Т.О.),

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення недоотриманої суми пенсії порядку спадкування за законом. Просила стягнути з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на свою користь грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 у розмірі 60913,03 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення недоотриманої суми пенсії порядку спадкування за законом відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась позивач, та через свого представника подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, трирічним терміном, є неправомірним. Залишок недоотриманої суми пенсії, яка належала ОСОБА_3 становить 60913,03 грн.

Наголошує на тому, що зверталась до нотаріуса Слащева А.Г. з приводу різниці у наданій на запит нотаріуса та адвоката розміру пенсії, але нотаріус відмовив у видачі будь-якого свідоцтва на спадщину, бо він отримав офіційну відповідь від УПФУ.

ОСОБА_2 , просив рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Покровське ОУ ПФУ Донецької області своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до положень статті 360 ЦПК України не перешкоджає апеляційному перегляду судового рішення.

Наданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відзив на апеляційну скаргу не приймається до уваги апеляційним судом, оскільки поданий особою, яка не є учасником справи.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, просили справу розглядати без їх участі.

Відповідач Покровське ОУ ПФУ Донецької області у судове засідання не з`явився про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2021, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: недоотриманої пенсії в сумі 121739,97 грн., є її донька ОСОБА_1 (а.с. 14).

За інформацією Покровського ОУПФУ Донецької області, наданої на письмове звернення адвоката, за №0581-02-8/14123 від 30.04.2021, ОСОБА_3 перебувала на обліку у Покровському ОУПФУ. Розмір невиплаченої ОСОБА_3 пенсії за період з березня 2016 по серпень 2020 року включно складав 182653 грн. (а.с. 20-23).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача відсутні перешкоди для оформлення своїх прав у нотаріальному порядку.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

За приписами частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно із статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті суми пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі їх незвернення за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Норми частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми, яка перевищує несплачену недоотриману пенсію згідно свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції вірно виходив з того, що пред`являючи до стягнення суму, що є більшою від різниці між розміром спадкового майна, визначеного свідоцтвом про право на спадщину за законом, та виплаченою відповідачем недоотриманою пенсією, позивач фактично вимагав визнання за нею права власності у порядку спадкування на недоодержану пенсію померлої матері у сумі 60913,03 грн. (182653,00 грн. загалом нарахованої та не виплаченої ОСОБА_3 пенсії 121739,97 грн. виплаченої частини успадкованої пенсії згідно із свідоцтвом про право на спадщину).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 80 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто, зверненню до суду із вимогами про визнання права власності у порядку спадкування має передувати відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить недоотримана пенсія у сумі 121739,97.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 у розмірі 60913,03 грн., оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 квітня 2021 року не є предметом спору у даній справі. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 квітня 2021 року не оспорено та є чинним, докази визнання його недійсним в цілому чи певних його частинах, чи внесення змін у нього у матеріалах справи відсутні.

Зазначені вище висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 06 липня 2020 року у справі №750/8819/19 (провадження №61-4348св20).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача відсутні перешкоди для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на зазначене, вимога про стягнення неохопленої свідоцтвом про право на спадщину суми недоотриманої пенсії є такою, що задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Надану позивачем до апеляційної скарги відмову нотаріусу у вчиненні нотаріальних дій, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки дана відмова була постановлена вже після ухвалення оскаржуваного рішення, 07.07.2021 року (а.с.58), яке саме й переглядається судом. Так, позивачка не позбавлена права звернуться, до суду якщо змінились підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції. Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 638/13998/14-ц та Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 458/867/15-ц.

Надавши до апеляційного суду нові докази по справі після ухвалення рішення судом першої інстанції, які не були предметом дослідження, апелянт жодним чином не обґрунтував та не підтвердив за допомогою належних засобів доказування факт неможливості подання ним таких нових доказів до суду першої інстанції, що в свою чергу унеможливлює їх прийняття судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не доведення позивачем своїх вимог.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, суду апеляційної інстанції не надано.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

І.В. Кішкіна

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2021 року.

Суддя-доподвіач О. В. Халаджи