ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6845/21 Справа № 212/2239/21 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачаАкціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 05 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Толстих Олександр Юрійович звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища15 рокві 02 місяці.

Висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини було встановлені професійні захворювання:

«Вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації виражений периферичний ангіодистонічний синдромом з частими акроангіоспазмами та трофічними порушенням в кистях, у поєднанні з полірадикулопатією на попереково-крижовому (L5,S1) рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолапотковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Код Т75.2;

Хронічне обструктивне захворюванням легень першої-другої стаді (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В.ЛН першого другого ступеня, група В, ЛН- першого другого ступеня. J44;

Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), Код Н90.3.»

За висновком МСЕК від 18.03.2021 року серії 12 AAA № 059575 Позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% та 3 група інвалідності з переоглядом 01.03.2022.

Внаслідок отримання професійного захворювання Позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя. Настання негативних змін у житті позивача, окрім неможливості відновлення його стану здоров`я, який мав до виникнення професійного захворювання, обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя позивача. Через хворобу, він не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться роботи його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. Життя позивача змінилося назавжди, відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №124 від 18.03.2021 відновлення обмеження життєдіяльності часткове. Перспектива в майбутньому переносити ще сильніший біль, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. З метою уникнення подальшого прогресування хвороби, попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань, та для того, щоб покращити свій емоціональний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоров`я.

Просив суд стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 216 000,00 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною ушкодженням здоров`я на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоду зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві 198000 (сто дев`яносто вісім тисяч) гривень, без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 1980,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм, як матеріального так і процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачеві ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, відповідач зазначає, що визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 198 000 грн. є значно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також сталій судовій практиці в справах з аналогічними правовідносинами.

Окрім того, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано того факту, що документи на які посилається позивач у позові, як на підставу заподіяння йому моральної шкоди, зокрема: Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виписки з актів МСЕК, лише підтверджують виникнення у позивача професійного захворювання, але жодним чином ці документи не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди.

Також, відповідач вважає, що відповідальність за виникнення у позивача професійних захворювань лежить безпосередньо на ньому самому, оскільки він не відмовлявся від дорученої роботи, трудовий договір за власним бажанням через невиконання підприємством законодавства про охорону праці не розривав, тому покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на АТ «Кривбасзалізрудком» за відсутності всіх складових цивільно-правової відповідальності, зокрема наявності вини, суперечить нормам чинного законодавства, що свідчить про факт неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Окрім того, суд першої інстанції стягнув на користь позивача 198 000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб, що не відповідає нормам Податкового кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наданої до матеріалів справи трудової книжки ОСОБА_1 працював:

з 30.05.2005р. 12.12.2005 р. учнем підземного прохідника шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком»; з 12.12.2005р. 05.02.2016р.- підземним гірником очисного забою шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 05.02.2016р. - 29.07.2020р. гірника (підземного) шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст.38 КЗпП України.

Роботи характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 14.01.2021 №83 було встановлені професійні захворювання:

«Вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації виражений периферичний ангіодистонічний синдромом з частими акроангіоспазмами та трофічними порушенням в кистях, у поєднанні з полірадикулопатією на попереково-крижовому (L5,S1) рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолапотковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Код Т75.2;

-Хронічне обструктивне захворюванням легень першої-другої стаді (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В.ЛН першого другого ступеня, група В, ЛН- першого другого ступеня. J44;

-Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), Код Н90.3.»

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.09.2020 р. виданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області зазначено, що позивач працював в шкідливих умовах праці з повним робочим днем. Умови праці характеризувались фізичними перевантаженнями та напруженості трудового процесу.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05.02.2021р. де вказано, що хронічне професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технології та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів вібрації, аерозолів фіброгенної дії та шуму, що перевищували нормативи.

За висновком МСЕК від 18.03.2021 року серії 12 AAA № 059575 ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% (з яких 40%-вібраційна хвороба, 20% - ХОЗЛ, 5% -глуховатість) та 3 група інвалідності з переоглядом 01.03.2022.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві, правонаступником, якого на теперішній час є АТ «Кривбасзалізрудком» (ПАТ «Кривбасзалізрудком»), тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак частково погоджується із доводами відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими.

Між тим, колегія суддів частково погоджується із доводами скаржника, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не взяв до уваги конкретні обставини справи.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 60%, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості стягнув на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 198 000 гривень, що становить тридцять три мінімальних розмірів заробітних плат станом на 01.01.2021 року.

Однак, колегія суддів частково погоджується з доводами відповідача, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 198 000 грн. є дещо завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності виваженості та справедливості.

З огляду на те, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині зменшення розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, бере до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, який становить 65%, встановлення третьої групи інвалідності, з наступним переоглядом у березні 2022 року, час протягом якого позивач працював у відповідача на посадах пов`язаних з виникненням професійних захворювань 15 років. 02 місяці, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали і вважає за доцільне зменшити, визначений судом розмір моральної шкоди зі 198 000 грн. до 120 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 буде 120 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, зменшивши його, відповідно зменшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 1980 грн. до 1200 грн., що становить однин відсоток від стягнутого судом апеляційної інстанції розміру моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача: Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 , зменшивши його зі 198 000 грн. (ста дев`яносто восьми тисяч гривень) до 120 000 грн. (ста двадцяти тисяч гривень) та відповідно зменшивши судовоий збір стягнутий з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, з 1980 грн. до 1200 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: