Справа №443/649/21
Провадження №2/443/1035/21
РІШЕННЯ

іменем України

22 вересня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом, у якому просять визнати за ними право власності по Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт 27.11.2006 року, яким заповіла житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав їй на праві приватної власності позивачам та відповідачу. Після смерті ОСОБА_4 , позивачі звернулися в Жидачівську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відтак, позивачі змушені звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 22.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 24 липня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформацію про те, чи заводились спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і якщо так, то надати спадкову справу для огляду в судовому засіданні.

09.07.2021 року завідувачем Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. надіслано копію спадкової справи №63/2007, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явились, однак представником позивачів подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір для позивачки ОСОБА_1 та бабця для позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.13).

ОСОБА_4 залишила заповіт від 27.11.2006 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Подвадцятник І.М. за №540, за яким належний їй цілий житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла: дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Ѕ частину; дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ј частину; внукові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ј частину (а.с.14).

Заповіт ОСОБА_4 , на момент смерті заповідача не змінено і не скасовано, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №9297350 від 16.04.2007 року (а.с.60-62).

Відповідно до довідки КП «Ходорівське управління комунального господарства» №844 від 24.11.2020 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом із нею по вищевказаній адресі були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1963 р.н. дочка; ОСОБА_5 , 1962 р.н.. зять; ОСОБА_6 , 1985 р.н. онук; ОСОБА_7 , 1991 р.н. онучка (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Серія НОМЕР_2 , її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 , 03.03.1984 року у м.Ходорів, Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №13 (а.с.8).

Як видно із свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 Серія НОМЕР_4 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.12)

Предметом спору у даній справі є житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.19-23), який належав ОСОБА_4 , що підтверджується такими доказами:

-копією рішення виконавчого комітету Ходрівської міської ради від 29.03.1974 року, з якого видно, що виконавчий комітет Ходорівської міської ради розглянувши заяву ОСОБА_4 дозволив житлове будівництво на її старій присадибній ділянці, що в АДРЕСА_3 ; (а.с.18);

-довідкою КП «Ходорівське управління комунального господарства» №844 від 24.11.2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_3 . (а.с.17);

-заповіту ОСОБА_4 від 27.11.2006 року, з якого видно, що належний їй цілий житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла: дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Ѕ частину; дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ј частину; внукові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ј частину (а.с.14).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 13.04.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері та баби - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на Житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 , що належала померлій і є спадковим майном (а.с.16).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса звернулися троє спадкоємців: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.55-57), тобто останні вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.1269 ЦК України особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК України).

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (ч.5 ст.1273 ЦК України).

Відповідно до ч.6 ст.1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Оскільки в матеріалах спадкової справи відсутня заява ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину житловий будинок АДРЕСА_2 , суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить положенням Конституції України та ЦК України, а тому суд не приймає визнання нею позову, у зв`язку з чим у частині позовних вимог про визнання права власності за позивачами в порядку спадкування на за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину, яку успадкувала відповідач, слід відмовити.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_2 , який належалав на праві власності ОСОБА_12 , що підтверджено наявними у справі доказами, які перелічені вище.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у них правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивачів правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_12 (спадкове майно), перешкоджає їм в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Оскільки, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивачів про визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом підлягає до задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині: визнання за ОСОБА_1 права власності на - Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_2 права власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_2 , тобто позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 ).

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка