Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/308/21
Провадження №2/433/214/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року Троїцький районний суд Луганської області

в складі: головуючого - судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Соломін Михайло Олександрович, до Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, правонаступником якої є Лозно-Олександрівська селищна рада Луганської області, та ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 6/13 від 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524). Позивачем було замовлено в землевпорядній організації, яка мала ліцензію на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Однак, рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 26/10 від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 також було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею 2, 00 га, контур НОМЕР_1 . До заяви, на підставі якої було прийнято рішення шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 6/13 від 14 квітня 2016 року, позивачем були подані графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, відмінні від графічних матеріалів, поданих ОСОБА_2 . Поряд з цим, Привільська сільська рада Троїцького району Луганської області, розглянувши заяву ОСОБА_2 та подані нею графічні матеріали, надала дозвіл останній на розроблення проекту землеустрою щодо відведення саме сусідньої (суміжної) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею 2,00 га на тому ж контурі 524. Рішенням п`ятдесятої (позачергової) сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га кадастровий номер :06:002:0006 за адресою: Луганська область, Троїцький район, село Вільшани та передано останній зазначену земельну ділянку із земель комунальної власності у приватну власність. При цьому, у приватну власність ОСОБА_2 була передана саме земельна ділянка, на яку позивачу було надано дозвіл, згідно поданих нею графічних матеріалів, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524). Позивач вказує, що зазначена земельна ділянка жодним чином не була предметом розгляду та вирішення при ухваленні рішення двадцять шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 26/10 від 26 жовтня 2017 про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, останньою було подано зовсім інші графічні матеріали і вона жодним чином не претендувала на дану земельну ділянку. Вказане, на думку позивача, грубо порушило її законне право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524) згідно наданих нею графічних матеріалів, у зв`язку з чим позивач вважає рішенням п`ятдесятої (позачергової) сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути вказану справу без його участі.

Лозно-Олександрівська селищна рада Луганської області свого представника у судове засідання не направила, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника. Позов визнають повністю та не заперечують проти заявлених позовних вимог.

ОСОБА_2 у судове засідання на неодноразові виклики не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. З метою недопущення порушення прав осіб на розгляд справи у розумні строки, суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі останньої у судовому засіданні.

Суд, вивчивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 6/13 від 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею до 2-х га (контур 524) (а.с. 14).

ОСОБА_1 було замовлено в землевпорядній організації, яка мала ліцензію на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, сплачено відповідні послуги (а.с. 20-27).

Рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 26/10 від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 також було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Вільшани Троїцького району Луганської області, орієнтованою площею 2, 00 га, контур НОМЕР_1 (а.с. 17).

Рішенням п`ятдесятої (позачергової) сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 50/33 від 28 травня 2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га кадастровий номер :06:002:0006 за адресою: Луганська область, Троїцький район, село Вільшани та передано останній зазначену земельну ділянку із земель комунальної власності у приватну власність (а.с. 18).

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що до заяви, на підставі якої було прийнято рішення шостої сесії сьомого скликання Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області № 6/13 від 14 квітня 2016 року, ОСОБА_1 були подані графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, відмінні від графічних матеріалів, поданих ОСОБА_2 (а.с. 16, 19).

При цьому, із наданих до суду доказів, судом не представляється можливим встановити, яка саме конкретно земельна ділянка була надана у приватну власність ОСОБА_2 , чи саме на виділену у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, чи її частину, претендувала позивач, чи дійсно було порушене оскаржуваним рішенням право позивача на виділення земельної ділянки у власність.

У судовому засіданні не досліджувалася технічна документація щодо земельних ділянок, на які претендували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не проводилася відповідна експертиза такої технічної документації з постановленням питань та наданням висновків, які б могли надати відповідь, у якій саме мірі земельна ділянка, на яку претендувала ОСОБА_1 , налягає на виділену в натурі на місцевості земельну ділянку ОСОБА_2 .

Крім того, Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з положеннями частин четвертої, п`ятої, шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» Кабінет Міністрів України постановою від 17 жовтня 2012 року № 1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), згідно з пунктом 107 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Відповідно до абзацу першого пункту 109 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Частинами п`ятою, шостою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно змісту статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У частині першій статті 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що: «у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Отже, якщо земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу. Водночас слід наголосити, що розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проекту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат».

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року по справі № 308/1599/18, а тому є обов`язковою для врахування судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області жодним чином не порушило принцип земельного законодавства та не позбавило позивача можливості реалізувати своє право на безоплатне одержання у власність спірної земельної ділянки, яку позивач розумно очікувала одержати у власність першою звернувшись до відповідача з відповідним клопотанням та першою отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, оскільки рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку, а першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

За таких обставини, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, ст. 14 Конституції України, ст.ст. 22, 79-1, 116, 118, 120-121, 186-1 Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», керуючись ст.ст. 4, 12, 13,76 -79, 81-82, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), інтереси якої представляє адвокат Соломін Михайло Олександрович (смт. Троїцьке, Луганська область, проспект Перемоги, б. № 12) до Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області (с. Привілля, Луганська область, пров. Парковий, б. № 14, ), правонаступником якої є Лозно-Олександрівська селищна рада Луганської області (смт. Лозно-Олександрівка, Луганська область, вул. Центральна, б. № 1, ), та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Троїцький районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.І.Суський

09.09.21