печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 757/54916/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, позивач обґрунтовуючи свої вимоги, просить суд, стягнути з відповідача відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди у сумі 7 572,00 грн. та стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

16.03.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

29.04.2021 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій остання зазначила, що заперечує щодо задоволення позову, оскільки вважає, що надані докази позивачем є неналежними, окрім цього, зазначає, що позивачу було відшкодовано шкоду страховою компанією. Щодо моральної шкоди, відповідач вважає її необґрунтованою та безпідставною, оскільки за кермом транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди позивач не перебувала.

З врахуванням зазначеного, відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

13.05.2021 ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у цивільній справі № 757/54916/20-ц

13.05.2021 ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з додатковою відповідальністю Страхову компанію «Альфа-Гарант».

В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 4 128,16 грн., оскільки страховою компанією було відшкодовано суму в розмірі 3 443, 84 грн.

Відповідач в судовому засіданні визнала суму матеріальної шкоди в розмірі 4 128,16 грн., щодо частково стягнення моральної шкоди не заперечувала.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивач зазначає, що 29.10.2020 року по вул. Басейній, 7 сталося зіткнення автомобілів КІА RIO, легковий седан В, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та Hyundai Elantra, легковий седан, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Зіткнення сталось за вини власника авто Hyundai Elantra, номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_2 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль КІА RIO, номерний

знак НОМЕР_1 зазнав значних пошкоджень. Власником даного автомобіля є ОСОБА_1 .

З врахуванням зазначеного, позивач звернулась до ФОП ОСОБА_4 для ремонту свого автомобіля, вартість ремонтних робіт склала 7 572,00 грн.

Так, з наданих відповідачем доказів, вбачається з листа ТОВ СК «Альфа-Гарант», позивачу підлягає відшкодування в розмірі 4473,84 грн., однак з врахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн., позивачу було виплачено 3 443,84 грн.

Таким чином, суд вбачає, що позивачу було частково відшкодовано задану шкоду в розмірі 3 443,84 грн.

З врахуванням зазначеного, суд вважаж, за необхідне зазначити.

За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.

Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і їй завдано шкоди.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини в світлі наведених правових норм, з урахуванням того, що стороною відповідача визнається сума матеріального відшкодування, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо моральної шкоди, варто зазначити, що частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, що виразилось у втратах немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань.

Разом з цим, позивачем не було доведено розмір моральної шкоди, яку просить позивач, у зв`язку з цим, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 500,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи те, що обставини, на які посилались сторони суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1166, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_4 ) майнову шкоду у розмірі 4128 (чотири тисячі сто двісті вісім) грн. 16 коп.

Стягнути з з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з з з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.08.2021.

Суддя Т.Г. Ільєва