Справа № 473/3816/21
РІШЕННЯ

іменем України

"16" грудня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Ротар М.М., при секретарі Пащенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

встановив

в жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона є власником вказаного житлового будинку, в якому зареєстровані, але не проживають відповідачі.

Посилаючись на те, що факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 22 жовтня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від неї на адресу суду надійшла заява, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома.

Відповідно до п.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 29.01.2010 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 290602153. свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що було видане державним нотаріусом. Право власності позивача зареєстровано в державному реєстрі 02.09.2021 року.

У вказаному будинку відповідно до довідки від 04.10.2021 року за № 380-02-12, що була видана Дорошівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, значаться зареєстрованими відповідачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України ).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Так в судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в житловому будинку, однак не проживають з 2015 року, що підтверджується актом про не проживання від 11.10.2021 року та довідкою про склад сім`ї від 04.10.2021 року №380-02-12.

При ухваленні рішення, суд враховує те, що позивач обґрунтовував свої позовні вимоги вказаними вище обставинами та вірно посилався як на підставу позову на положення ст.391 ЦК України, а відповідачі, в свою чергу, не довели протилежного.

За такого, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору в розмірі 908,00 грн.

З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рівних частках судовий збір в розмірі 908,00 гривень по 302 грн. 66 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар