ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 953/18143/20

провадження № 22-ц/818/3197/21

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста», Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Жанна Євгеніївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Слостіна Андрія Геннадійовича. яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Шаренко С.Л. (повний текст рішення складений 10 грудня 2020 року),

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, а саме просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження квартири АДРЕСА_1 , в тому числі здійснювати реєстраційні дії щодо надання квартири в іпотеку, дарування, заборонити представникам ТОВ «ФК`Інвестохіллс Веста» перешкоджати в доступі до квартири та особистих речей у квартирі позивачці та членам її сім`ї, реєструвати та вселяти сторонніх осіб до квартири, виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви послався на те, що відповідач може продати чи іншим способом розпорядитися майном, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова позовні заява задоволено частково, а саме заборонено відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову унеможливить здійснити виконання можливого рішення суду. Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, а також те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду. Позивачем не доведено необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт майна та заборони перешкоджати в доступі до квартири , реєструвати та вселяти сторонніх осіб.

Не погодившись із ухвалою суду, ТОВ «ФК» Інвестохіллс Веста» звернулося з апеляційною скаргою, у якій зазначають що, ухвала винесена з порушення норм процесуального права, є необґрунтованою у зв`язку із неправильним установленням обставин, які мають значення для справи. Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі..

Апеляційна скарга мотивована тим, що одне лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведеного відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 523/3904/19)

Зі змісту ухвали не зрозуміло, які обставини досліджувались та на підставі яких доказів суд дійшов висновку про існування обставин, які можуть ускладнити виконання можливого судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд першої інстанції задовольнив заяву про забезпечення позову не у зв`язку з існуванням об`єктивної можливості вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а у зв`язку із неправильною оцінкою доводів позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшли від ОСОБА_1 - позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. В обґрунтування відзиву на скаргу посилалась на те, що існує ризик того, що поки буде йти розгляд справи то її квартира буде продана, а вона опиниться з сім`єю на вулиці, так як у кожної сторони по справі буде можливість оскаржити рішення суду першої інстанції. Позивач зазначила, що існує ризик , що відповідач або наступний власник квартири може здійснити зняття її та членів її родини з реєстрації, чим порушить її право на користування квартирою.

У додаткових поясненнях представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» зазначив, що подана заява, а також ухвала суду першої інстанції, ґрунтуються на бездоказових припущеннях, щодо можливого ухилення відповідача від виконання можливого рішення суду у даній справі, у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно неправильності висновків суду, щодо незастосування арешту на квартиру та заборони представникам ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перешкоджати в доступі до квартири та особистих речей Позивачці та членам її сім`ї, заборони реєстрації та вселення сторонніх осіб, виселення та зняття з реєстрації мешканців квартири. Тому судова колегія не надає оцінку ухвалі суду в зазначеній частині.

Як вбачається зі змісту матеріалів оскарження ухвали в провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 про припинення зобов`язання за іпотечним договором, про зняття заборони відчуження предмету іпотеки. Предметом спору є припинення зобов`язання за іпотечним договором, яке на думку позивача припинене 06.10.2020, у зв`язку з повним виконанням позичальником обов`язків за кредитним договором та як наслідок захист майнового прав позивачки шляхом зняття заборони відчуження предмету іпотеки.

24 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Ж.Є., предметом якого була квартира, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2

02 грудня 2013 року право вимоги за кредитним було передано від ПАТ «Астра Банк» до АТ «Дельта Банк» .

У вересні 2020 року ОСОБА_1 отримала лист від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», в якому було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». ( а.с. 1-4)

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 року іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателя, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателя, які мають нижчий пріоритет ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно. Вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того є нерухомого майна. Нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна.

Намір іпотекодержателя у майбутньому набути у власність іпотечне майно відповідно до умов договору іпотеки не порушує прав позивача, а тому висновок суду про наявність підстав для заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 є не обґрунтованим.

Таким чином, постановляючи ухвалу про забезпечення позову, судом першої інстанції не було прийнято до уваги наявність договору іпотеки від 24 квітня 2012 року за яким іпотекодержатель має пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок вказаної квартири та зроблений необґрунтований висновок щодо співмірності застосованого заходу забезпечення позову зі змістом позовних вимог.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апелянтом доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності ухвали суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду. У задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389, 391 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук