Апеляційне провадження № 22-ц/824/2960/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/12180/20-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія "Укрфінансгруп»,

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Печерського районного суду м.Києва, ухваленого 8 жовтня 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Вовка С.В., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Укрфінанс груп», АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитних договорів та додаткових угод недійсними.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, щоз метою отримання кредитних коштів для закупки товарів, разом з ОСОБА_2 як поручителем, вони в 2008 році домовилися з відповідачем АТ "Райфайзен Банк Аваль" про умови та порядок отримання валютного кредиту, проте примірники договорів банк ні її як позичальнику, ні третій особі ОСОБА_2 як поручителю на руки не надав. У подальшому, після укладення 12 грудня 2017 року договорів відступлення, право вимоги за кредитними договорами,отримав ПАТ «Комерційний індустріальний банк», який в свою чергу, в цей же день, відступив право вимоги ТОВ "ФК`Укрфінансгруп" за договором №12-217.

11 березня 2020 року при ознайомленні у Глибоцькому районному суді Чернівецької області з матеріалами справи вона оглянула Генеральний кредитний договір № 014/05/641 від 10.04.2008р. року, кредитні договори № 014/05/641/1 від 15.04.2008 року,№ 014/05/641/2 від 18.04.2008 року, № 014/05/641/3 від 12.06.2008 року та додаткові угоди, укладені в рамках цих договорів та помітила суттєву різницю у її підписах.

Таким чином вважає, що зазначені договори є незаконними та недійсними, оскільки вони не були нею підписані, а підпис який стоїть в договорах її не належить.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу та вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Також просила призначити почеркознавчу експертизу на предмет достовірності її підписах в оспорюваних договорах.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, зокрема, що про розгляд справи її належним чином суд не повідомляв,та призначив справу до слухання в порядку спрощеного провадження в порушення вимог процесуального права, так як вказана справа не є малозначною.

Суд прийняв до уваги відзив, який підписаний неповноважною особою банку.

Висновки суду суперечать встановленим обставинам справи, а з рішення суду не зрозуміло суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю чи у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Суд не надав належної правової оцінки доказам та безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про призначення експертизи, не навівши при цьому мотиви відхилення клопотання.

В рішенні суду, на думку позивачки, не наведені висновки щодо кожної з заявлених вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Укрфінансгруп» Гаврилюк К.В. просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що звернення ОСОБА_1 з вказаним позовом є черговою спробою не повертати борг за кредитними договорами та є нічим іншим як створення перешкод у виконанні судових рішень.

Вважаючи, що відсутні підстави для визнання недійсними договорів, а тому підстав для призначення та проведення експертизи, заявленої позивачем також немає.

Також відзив подано і представником АТ «Райффайзен банк Аваль» Пасечник Ю.А., яка просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що доводи, заявлені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не обґрунтовані належними та допустимими доказами і не відповідають фактичним обставинам справи.

Стосовно клопотання про призначення експертизи також заперечує проти її проведення та вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення фактичних обставин справи.

Просить врахувати,що існують судові рішення за вимогами ОСОБА_1 щодо розірвання вказаних договорів, в яких встановлено, що підписання кредитних договорів, видача кредитних коштів та дійсність вказаних договорів відбулися без порушення законодавства.

В судове засідання суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання за законом повідомлені належно.

Позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 та представник ТОВ`Фінансова компанія "Укрфінансгруп" просили розглянути справу у їх відсутності.

Неявка осіб, які приймають участь у справі та які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та згідно ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року у справі № 2-894/11, яке набрало законної сили 27 серпня 2014 року на підставі ухвали Апеляційного суду Чернівецької області (реєстраційні номери у ЄДРСР 39712163, 51594086), присуджено стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 014/05/641 від 10 квітня 2008 року у розмірі 1 696 575, 64 грн, встановлено, що згідно з генеральним кредитним договором № 014/05/641 від 10 квітня 2008 року та укладених у межах цього договору кредитних договорів № 014/05/641/1 від 15 квітня 2008 року, №014/05/641/2 від 18 квітня 2008 року, № 014/05/641/3 від 12 червня 2008 року ОСОБА_1 отримала в Чернівецькій обласній дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитні кошти в сумі:

- 20 000, 00 доларів США за кредитним договором № 014/05/641/1 від 15 квітня 2008 року терміном на 84 місяці, зі сплатою 14 % річних.

- 70 000, 00 доларів США за кредитним договором № 014/05/641/2 від 18 квітня 2008 року терміном на 84 місяці, зі сплатою 14 % річних.

- 48 000, 00 доларів США за кредитним договором № 014/05/641/3 від 12 червня 2008 року терміном на 82 місяці, зі сплатою 15 % річних.

Договір поруки № 014/05/641/293 від 10 квітня 2008 року, укладений ОСОБА_2 , який поручився перед кредитором (позивачем) за виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитними договорами.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2012 року у цивільній справі № 2-1172/12 (реєстраційний номер у ЄДРСР27346362), що набрало законної сили 25 грудня 2012 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про дострокове розірвання кредитних договорів, встановлено, що ОСОБА_1 укладено генеральний кредитний договір, додаткові договори, за якими вона отримала у Чернівецькій обласній дирекції ВАТ «Райффайзен банк Аваль» кредитні кошти в сумі 20 000, 00 доларів США за кредитним договором № 014/05/641/1 від 15 квітня 2008 року терміном на 84 місяці зі сплатою 14 % річних; 70 000, 00 доларів США за кредитним договором № 014/05/641/2 від 18 квітня 2008 року терміном на 84 місяці, зі сплатою 14 % річних; 48 000, 00 доларів США за кредитним договором № 014/05/641/3 від 12 червня 2008 року терміном на 82 місяці зі сплатою 15 % річних, а також ОСОБА_2 договору поруки № 014/05/641/293 від 10 квітня 2008 року, Проте, у зв`язку із настанням міжнародної фінансової кризи та розповсюдженням кризових явищ на економіку України ОСОБА_1 не в змозі своєчасно розрахуватися з банком по отриманому нею кредиту, відсотках за користування кредитом, також вона повинна сплачувати пеню по 0,1 % за прострочення платежів не тільки основному боргу, а також і за прострочення платежів по відсотках за користування кредитом, що лягає тяжким тягарем на її діяльність і є кабальними договірними зобов`язаннями.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 березня 2014 року у справі 725/7319/13-ц (реєстраційний номер у ЄДРСР 37860678) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та додаткових угод, відмовлено у задоволені вказаного позову.

Так, судовим рішенням від 25 березня 2014 року встановлено, що в укладеному сторонами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і банком 10 квітня 2008 року генеральному кредитному договорі № 014/05/641 в мінімально необхідній кількості були викладені умови кредитування, які, в подальшому, в укладених кредитних угодах були деталізовані, із якими ОСОБА_1 була ознайомлена.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 травня 2013 року у справі № 725/1853/13-ц (реєстраційний номер у ЄДРСР 31068124), яке набрало законної сили 20 травня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним генерального кредитного договору № 014/05/641 від 10 квітня 2008 року, укладені до цього договору кредитні договори № 014/05/641/1 від 15 квітня 2008 року, № 014/05/641/2 від 18 квітня 2008 року, № 014/05/641/3 від 12 червня 2008 року, а також договір поруки № 014/05/641/293 від 10 квітня 2008 року та додаткові угоди № 014/05/641/4 від 18 червня 2010 року до кредитного договору № 014/05/641/1/4 від 15 квітня 2008 року, № 014/05/641/2/4 від 18 червня 2010 року до кредитного договору № 014/05/641/2 від 18 квітня 2008 року, № 014/05/641/3/4 від 18 червня 2010 року до кредитного договору № 014/05/641/3 від 12 червня 2008 року про надання дозволу на укладення договору страхування отриманого кредиту, а також додаткові угоди № 014/05/641/1/5 від 29 липня 2010 року до кредитного договору № 014/05/641/1 від 15 квітня 2008 року, № 014/05/641/2/5 від 29 липня 2010 року до кредитного договору № 014/05/641/2 від 18 квітня 2008 року, № 014/05/641/3/5 від 29 липня 2010 року до кредитного договору № 014/05/641/3 від 12 червня 2008 року.

Судовим рішенням від 07 травня 2013 року встановлено також, що укладені між сторонами кредитні договори не суперечать нормам цивільного законодавства, відповідають вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямовані на реальне настання правових наслідків, суд вважає, що відсутні передбачені ст.ст. 203, 215, 216, 227 ЦК України підстави для визнання вказаних правочинів недійсним.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а також не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Суд першої інстанції, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів прийшов до вірного висновку, щодо необґрунтованості позову і відмову у задоволенні його вимог.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, слід зазначити, що вони є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 17 березня 2020 року судом встановлено, що позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно ч. 4 ст. 19 ЦПК України, належить до справ незначної складності та, у відповідності до ч. 2 ст. 274 ЦПК України, підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження.

Також судом роз`яснено сторонам про можливість подати заяву та ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Вказану ухвалу суду позивач отримала 15.05.2020, проте, протягом встановлено строку для подачі заяви про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження правом не скористалась.

До того ж, є безпідставними посилання позивача стосовно того, що суд першої інстанції прийняв відзив на позовну заяву від відповідача, який не підписаний.

Як вбачається з матеріалів справи представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» та представником ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» вчасно подано відзиви на позовну заяву, які підписано представниками за чинною довіреністю та скріплено печатками підприємств - юридичних осіб, які є відповідачами в справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не зроблено висновки щодо кожної з заявленої позовної вимоги та для неї є не зрозумілим з яких підстав її відмовлено в позові - у зв`язку з необґрунтованістю чи у зв`язку з пропуском строку позовної давності, слід зазначити, що судове рішення суду першої інстанції не містить жодних двозначностей в його розумінні та відповідає за своїм змістом вимогам встановленим статею 265 ЦПК України. Зазначаючи про пропуск строку позовної давності, суд першої інстанції надав оцінку клопотанню представника відповідача, який подав заяву про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин.

Відповідно до ст.271 ЦПК, позивачка не позбавлена права звернутись до суду, який виніс рішення, з заявою про роз`яснення рішення.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав його недоведеності, з огляду на що, доводи позивачки про застосування чи не застосування наслідків спливу строку позовної давності не грунтується на встановлених судом обставинах та вимогах закону.

Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 8 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: