№ 207/1738/19
№ 2/207/225/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , за участю представника відповідача Терещенко Д.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/1738/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики , за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про визнання недійсним договору позики ,

В С Т А Н О В И В

У травні 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 76655 гривень 00 копійок , оскільки 16 травня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики в електронній формі № 38880 на суму 1800 гривень 00 копійок , строком на 9 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача . Відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики , але не менше ніж 20 гривень за перший день користування позикою , 1,8 % від суми позики щоденно , за кожен день користування позикою , починаючи з другого дня в межах строку позики , зазначеного у п. 1.2 цього договору , 3,8 % від суми позики , що не була повернута своєчасно , за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 Договору . Відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати боргу , у зв`язку з чим заборгованість за договором станом на 20 травня 2019 року становить 76655 гривень 00 копійок , з яких : 1800 гривень 00 копійок основний борг , 35640 гривень 00 копійок заборгованість за відсотками , 39215 гривень 00 копійок заборгованість за простроченими відсотками .

ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ТОВ «ВЕЛЛФІН» , у якому просив визнати недійсним договір позики № 38880 , укладений 16 травня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ним , оскільки вказаний договір позики укладений у формі електронного документу і він суперечить вимогам ЦК України . Способом надання згоди на укладання договору первісний позивач посилається на електронний підпис одноразовим ідентифікатором . Порядок підписання електронного договору позики № 38880 від 16 травня 2016 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором позивач за первісним позовом визначає , як послідовність дій на сайті Товариства «1) позичальник переміщує бігунок в поле «Ознайомлений і приймаю умови використання» . Заперечує , що такий спосіб укладання договору відповідає актам цивільного законодавства . Оскільки договірного регулювання використання електронного підпису між нім та ТОВ «ВЕЛЛФІН» не було , вважає , що договір є нікчемним . Доказів підписання ним договору за допомогою електронного цифрового підпису не існує .

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без їх участі .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 первісний позов не визнав , підтримав свої позовні вимоги .

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 заявлений первісний позов ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не визнав та пояснив , що позовні вимоги ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню , оскільки укладання договору за одноразовим ідентифікатором неможливо , це не є цифровий підпис . Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не укладав ніякого договору з ТОВ «Веллфін» . Фотографії паспорту ОСОБА_1 , які знаходяться в матеріалах позовної заяви не є доказом того , що ОСОБА_1 укладав договір тому , що ніякі сканкопії паспорту він нікуди не відправляв . Кредитні кошти ОСОБА_1 не отримував . Підтверджень того , що кошти були перераховані на картку ОСОБА_1 не має . ТОВ «Веллфін» не доведено те , що ОСОБА_1 укладав договір та отримував кошти . До ТОВ «Веллфін» щодо укладання договору або надання свого електронного цифрового підпису ОСОБА_1 не звертався . Без електронного цифрового підпису неможливо укласти договір . Просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин в частині стягнення з ОСОБА_1 неустойки, у зв`язку зі спливом однорічного строку позовної давності для відповідної вимоги , оскільки як стверджує позивач за первісним позовом ТОВ «Веллфін» , датою укладання договору є 16 травня 2016 року , договір укладався на 9 днів , тому 26 травня 2016 року є датою , з настанням якої позикодавець дізнався про порушення свого права . ТОВ «Веллфін» звернуся до суду 27 травня 2019 року , тобто з пропуском позовної давності . Вважає , що необхідно застосувати позовну давність ще й до процентів .

Суд , вислухавши відповідача за первісним позовом та його представника , вивчивши матеріали справи , вважає , що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню , а у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що 16 травня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики в електронній формі № 38880 на суму 1800 гривень 00 копійок , строком на 9 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача ( а.с. 32 40 ) .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .

Відповідно до ст. 1046 ЦК України 2003 року за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» , електронний документ , інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних , включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством . Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних , які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те , що він має електронну форму . Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того , що він має електронну форму .

Згідно п. п. 4.1. , 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» , заявник , що має намір отримати позику , проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства . Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки , що відмічені як обов`язкові для заповнення .

Згідно п. 5.1. Розділу 5 вказаних Правил , рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником .

Згідно п. 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці , розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу , зазначену в заяві . Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання . Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики .

Відповідно до умов договору позики відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано позику в розмірі 1800 гривень 00 копійок , строком на 9 календарних днів зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики , але не менше ніж 20 гривень за перший день користування позикою , 1,8 % від суми позики щоденно , за кожен день користування позикою , починаючи з другого дня в межах строку позики , зазначеного у п. 1.2 цього договору , 3,8 % від суми позики , що не була повернута своєчасно , за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 Договору .

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України 2003 року зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку .

Згідно ст. 526 ЦК України 2003 року зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться .

Згідно ст. 599 ЦК України 2003 року зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином .

Згідно ст. 11 ЦК України 2003 року цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб , що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб , що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків , зокрема , є : договори та інші правочини .

Згідно ст. 205 ЦК України 2003 року правочин може вчинятися усно або в письмовій формі . Сторони мають право обирати форму правочину , якщо інше не встановлено законом .

Правочин , для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма , вважається вчиненим , якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків .

Згідно ч. 1 статті 207 ЦК України 2003 року передбачено, що правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах , телеграмах , якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи , що використовується сторонами .

Відповідно до п.п. 1 , 5 , 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини , спрямовані на отримання прибутку , що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття , зміни або припинення цивільних прав та обов`язків , здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем , внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру ; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції , що надав таку пропозицію.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною .

Згідно ч. 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи , якій адресована пропозиція укласти електронний договір , про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом : - надсилання електронного повідомлення особі , яка зробила пропозицію укласти електронний договір , підписаного в порядку , передбаченому статтею 12 цього Закону ; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі , що підписується в порядку , передбаченому статтею 12 цього Закону ; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір , якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі , в якій розміщено таку пропозицію , і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ст. ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами , моментом його підписання є використання :

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину ;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором , визначеним цим Законом ;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів .

З копії договору позики № 38880 від 16 травня 2016 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було використано для підписання договору електронний підпис одноразовим ідентифікатором . Відповідно до п. 1.4. Договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між Позичальником та Позикодавцем ( а.с. 32 - 38 ) .

Факт перерахунку коштів відповідно до умов вищезазначеного договору позивач ТОВ «Веллфін» підтверджує повідомленням від 16 травня 2016 року, виданим через систему прийому платежів «Platon» , з тексту якого вбачається, що 16 травня 2016 року на картку клієнта ОСОБА_1 було успішно переказані кошти в сумі 1800 гривень 00 копійок , визначених сторонами відповідно до Договору позики ( а.с. 42 ) , тому доводи відповідача за первісним позовом та його представника про те , що при укладанні договору позики № 38880 від 16 травня 2016 року договірного регулювання використання електронного підпису між нім та ТОВ «ВЕЛЛФІН» не було , а також те , що доказів підписання ним договору за допомогою електронного цифрового підпису не існує , суд вважає безпідставними , тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Веллфін» про визнання недійсним договору позики необхідно відмовити .

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України 2003 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором .

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом ТОВ «Веллфін» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 1800 гривень 00 копійок є обгрунтованими та підлягають задоволенню , оскільки такі кошти були фактично отримані, використані позичальником та не повернуті позивачу.

Крім основної суми заборгованості позивач за первісним позовом ТОВ «Веллфін» просить суд стягнути з ОСОБА_1 35640 гривень 00 копійок заборгованість за відсотками , 39215 гривень 00 копійок заборгованість за простроченими відсотками .

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту , розмір і порядок одержання яких встановлюється договором . Отже абзац 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України 2003 року про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування .

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України 2003 року право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється . Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України , яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання .

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 , провадження № 14-10цс18 , та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими) .

Згідно Графіку розрахунків до Договору позики № 38880 від 16 травня 2016 року наданого ТОВ «Веллфін» , сукупна вартість позики ОСОБА_1 складає 2091 гривня 60 копійок , з яких : 1800 гривень 00 копійок сума по договору , 291 гривня 60 копійок сума процентів ( а.с. 40 ) .

Таким чином , стягненню підлягає сума заборгованості 2091 гривня 60 копійок , яка складається з : заборгованості за основною сумою позики 1800 гривень 00 копійок , заборгованості за відсотками 291 гривня 60 копійок .

При розподілі судових витрат суд враховує , що первісний позов задоволено частково , тому судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог .

Керуючись ст. 256 - 258 , 261 , 267 , 525 , 526 , 530 , 628 , 638 , 1046 1050 , 1054 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» , місцезнаходження : м. Київ , вулиця Героїв Севастополя , 48 , ідентифікаційний код юридичної особи : 39952398 , заборгованість за договором позики у розмірі 2091 гривня 60 копійок , яка складається з : заборгованості за основною сумою позики 1800 гривень 00 копійок , заборгованості за відсотками 291 гривня 60 копійок , судові витрати 52 гривні 42 копійки .

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» відмовити .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про визнання недійсним договору позики відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба