КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, Дніпровський районний Відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що він з 01 вересня 1967 року до 08 вересня 1975 року та з 12 липня 1978 року до 30 листопада 1981 року постійно проживав на території Української РСР в м.Білицьке Добропільської міської ради Донецької області.

Заяву обґрунтовує тим, що є особою без громадянства, встановлення факту є необхідним для набуття громадянства України. Спосіб набуття громадянства - за територіальним походженням.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що порядок розгляду заяв щодо набуття громадянства України визначений відповідним законодавством та відповідними органами, правомочними приймати рішення, відтак заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Не погодившись з постановленою ухвалою, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що підстави заяви не мають ознак спору про право, а висновки про те, що цей факт не може бути встановлений судом не відповідають закону.

Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на те, що факт, який просить установити заявник, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження судом.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 315 ЦПК України:

1. Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні.

Юридичний факт це така обставина, яка існувала в певний час, але щодо якої втрачено повністю або частково які-небудь відомості чи документи, або їх неможливо було скласти, або ж обставина, про яку згідно із визначеним законом порядком допускається її існування (наприклад, пункт 9 частини 1 статті 315 ЦПК України).

Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Стаття 4 Конституції України встановлює, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про громадянство України" Президент України: 1) приймає рішення і видає укази відповідно до Конституції України і цього Закону про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України; 2) визначає порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень; 3) затверджує Положення про Комісію при Президентові України з питань громадянства.

Окрім Закону України "Про громадянство України" та на реалізацію його положень питання набуття громадянства також регулюється затвердженими Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 Положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Процедура розгляду питання про набуття громадянства вимагає від заявника подання необхідного переліку документів, а від відповідних уповноважених органів їх опрацювання для подальшого прийняття рішення Президентом України.

Зокрема, наведеним вище Порядком передбачається можливість надання рішення про встановлення юридичного факту з питань громадянства (підпункт "в" пункту 8, підпункт "в" пункту 9, підпункт "в" пункту 10 розділу II).

У пункті 44 глави "Документи, що подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням" розділу II Порядку, тобто за процедурою, яку проходить заявник, визначено таке:

44. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Під відповідним рішенням суду розуміється рішення, яке собою має замінити відсутні документи, які мали б бути представлені заявником в загальному порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду в судовому порядку порушеного питання, зокрема в порядку окремого провадження.

Такі висновки суду є помилковими, оскільки не ураховують мети, для якої заявник просить встановити факт, та наведених вище положень законодавства.

При цьому спору про право на даному етапі не встановлено, оскільки заявник не посилається на те, що йому було відмовлено у позитивному розгляді заяви або прийнято інше рішення, з яким він не згодний.

Звертаючись до суду, заявник просить встановити не факт набуття громадянства, а встановити певні факти, необхідні для опрацювання уповноваженим органом та прийняття відповідного рішення за заявою.

Можливість встановлення юридичних фактів в питаннях застосування положень законодавства про громадянство в Україні підтверджується також практикою Верховного Суду у постановах від 24 лютого 2021 року у справі №522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі №523/14707/19, від 19 травня 2021 року у справі №496/818/19.

Відповідно до пункту 4 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова