Справа № 363/3560/19 Головуючий 1 інстанція- Рудюк О.Д.
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 грудня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 11 травня 2018 року між Ощадбанком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договіркомплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який включає заяву відповідача про приєднання № 437600511 до договору комплексного банківського обслуговування та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу,заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, «Паспорт споживчого кредиту» та «Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» з додатками. Згідно вказаного договору Ощадбанк надав відповідачу кредит на споживчі потреби шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на його рахунок у розмірі 43000 грн. із сплатою 35 % річних, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти щомісячними платежами, однак не виконує цих обов`язків, має прострочену заборгованість, яка станом на 24 червня 2019 року становить 58117,83 грн., з яких тіло кредиту - 41599,71 грн., проценти - 12168,91 грн., пеня - 3 508,12 грн., інфляційні нарахування на проценти - 283,23 грн. і кредит -137,29 грн., три проценти річних на прострочений кредит - 282,11 грн. і прострочені проценти - 137,40 грн. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 58117,83 грн. та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 58117,83 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь Ощадбанку кредитну заборгованість у розмірі 7927,46 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн., посилаючисьна порушення судом норм процесуального права,

- 2 -

неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи. Скарга мотивована тим, що фактично судом проведено заочний розгляд справи та ухвалено заочне рішення, однак про це помилково суд не зазначив у його тексті. Таке є грубим порушенням процесуального законодавства, але не впливає на фактичні обставини. Окрім того, суд неправильно встановив обставини справи, а саме розмір його заборгованості за кредитом, оскільки рішення базується на розрахунках Ощадбанку станом на 24 червня 2019 року. Суд не встановив, що основний борг на 24 червня 2019 року становив 41599,71 грн. В той же час станом на 21 січня 2021 року на момент ухвалення судом рішення він сплатив на погашення кредиту 20386,47 грн., а після ухвалення рішення - 13285,78 грн., тобто борг меншився на 33672,25 грн. і становить 7927,46 грн.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 58117,83 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_1 не повернув у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав Ощадбанку як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58117,83 грн.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2018 року між Ощадбанком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який включає підписані відповідачем: заяву про приєднання № 437600511 до договору комплексного банківського обслуговування та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу,заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту, а також розміщений на інтернет-сторінці банку Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осібз додатками, що

- 3 -

підтверджується копіями заяви про приєднання № 437600511 (а.с.9), заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (а.с.10), Паспортом споживчого кредиту (а.с.11), таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту (а.с.12), договору комплексного банківського обслуговування фізичних осібз додатками (а.с.5-8).

Конретні умови кредитування визначені у заяві відповідача на встановлення відновлювальної кредитної лінії, зокрема: розмір кредиту - 43000 грн., строк кредитування - 60 місяців, процентна ставка - 35 %, повернення кредиту шляхом внесення щомісячних обов`язкових платежів у розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитом (а.с.10).

Відповідно до умов вказаного договору Ощадбанк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 43000 грн. із сплатою 35 % річних шляхом встановлення на його рахунок № НОМЕР_1 відновлювальної кредитної лінії.

Також, судом встановлено, що відповідач активував платіжну картку за допомогою коду і з 14 травня 2018 року користувався кредитними коштами та здійснював періодичне погашення кредиту. Останнє погашення кредиту відбулося 19 вересня 2018 року на суму 99,27 грн., після чого оплати на погашення кредиту до 22 червня 2019 року відповідачем не проводилися, що стверджується наданим банком розрахунком (а.с.15-16).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 24 червня 2019 року заборгованість відповідача за наданим кредитом складає 58117,83 грн. і включає тіло кредиту - 41599,71 грн., проценти - 12168,91 грн., пеня - 3 508,12 грн., інфляційні нарахування на проценти - 283,23 грн. і кредит -137,29 грн., три проценти річних на прострочений кредит - 282,11 грн. і прострочені проценти - 137,40 грн.

З огляду на встановлені у справі обставини та вимоги закону, суд вірно захистив права позивача як кредитора і стягнув на його користь борг за кредитом у розмірі 58117,83 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведено заочний розгляд справи та ухвалено заочне рішення, однак про це помилково суд не зазначив у його тексті, що на думку скаржника є грубим порушенням процесуального законодавства, необгрунтовані.

Відповідно до приписів ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу (ч.1 ст.281 ЦПК).

За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд (ст.282 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що відсутня ухвала суду про заочний розгляд справи, які і відсутнє зазначення судом у рішенні, що розгляд проводиться у порядку заочного розгляду. Також у резолютивній частині рішення не зазначено строк і порядок подання відповідачем заяви про його перегляд.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення з огляду на те, що рішення суду не є заочним і справа розглянута не у заочному порядку.

Наведене у своїй сукупності свідчить про те, що рішення суду ухвалене не в порядку заочного розгляду справи, як помилково вважає скаржник.

Доводи апедяційної скарги про те, що суд неправильно встановив обставини справи, а саме розмір його заборгованості за кредитом, оскільки розрахунок Ощадбанку здійснений станом на 24 червня 2019 року, а після цієї дати він на момент ухвалення судом рішення 21 січня 2021 року сплатив 20386,47 грн., а після ухвалення рішення - 13285,78 грн., тобто борг зменшився на 33672,25 грн. і становить 7927,46 грн. колегія суддів відхиляє як безпідставні.

- 4 -

З матеріалів справи вбачається, що банком заявлені вимоги про стягнення боргу станом на 24 червня 2019 року, вимог банк не змінював, не уточнював і не зменшував. Доказів того, що станом на 24 червня 2019 року існує інша заборгованість відповідач не подав, а відтак суд обгрунтовано стягнув борг станом на вказану дату.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку сплати коштів на погашення боргу після 24 червня 2019 року у випадку примусового виконання судового рішення відповідач вправі подати відповідні докази про сплату кредиту виконавцю для зменшення розміру боргу.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, в тому числі йому направлялися SMS-повідомлення, однак жодного разу до суду не з`явився, лише подавав заяви про відкладення розгляду справи, а саме 11 червня 2020 року, (а.с.41,43), 30 вересня 2020 року (а.с.53) та 17 листопада 2020 року (а.с.61).

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: