ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1156/21 Номер провадження 22-ц/814/1691/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник третьої особи Деміденков В.М.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено 18 травня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «НАСК «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивачОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 27.08.2020 року близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , у мікрорайоні Браїлки Київського району м. Полтави здійснив наїзд на припаркований автомобіль ВАЗ - 211540, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності. Внаслідок даної ДТП автомобіль ВАЗ - 211540, д.н.з. НОМЕР_2 зазнав механічні пошкодження. Транспортний засіб ВАЗ - 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , керований ОСОБА_2 , на момент ДТП був забезпечений в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом №АО/6278388 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті даного ДТП, становить 23 328,00 грн. У подальшому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було здійснено на користь позивача страхове відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому автомобіля, у розмірі 20 711,60 грн. Частина невідшкодованої майнової шкоди, непокритої страховим відшкодуванням, складає 2 616,40 грн. (з урахуванням франшизи 2000 грн.). Крім того, ситуація, в якій опинився він та його сім`я у зв`язку з виведенням належного їм автомобіля ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 з робочого стану, завдала йому значних моральних страждань, які він відповідно до принципу розумності та співмірності оцінює у розмірі 25 000 грн. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 2 616,40 грн. різниці між загальним розміром майнової шкоди, завданої йому пошкодженням належного йому транспортного засобу ВАЗ-211540, д.н.з. НОМЕР_2 , та сумою страхового відшкодування такої шкоди, 25 000 грн. завданої моральної шкоди та 3 908 грн. понесених ним судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,є недоведеними, тому у їх задоволенні слід відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після настання ДТП у відповідності до вимог п.33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був складений «Європротокол» (Повідомлення про ДТП), який наданий та прийнятий ПАТ «НАСК «ОРАНТА» для врегулювання даного страхового випадку. 28.08.2020 р. ним додатково письмово повідомлено про обставини настання цієї ДТП, подано до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» заяву про страхове відшкодування та надано пошкоджений автомобіль для проведення технічного огляду представником страховика. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті цієї ДТП автомобіля склала 23 328,00 грн., що становить фактичний розмір матеріальної шкоди. Зазначає, що згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тобто з метою захисту інтересів потерпілого на винуватця ДТП покладається додаткова субсидіарна відповідальність. За результатом проведеного страхового розслідування страховиком дану подію визнано стразовим випадком та здійснено на його користь страхове відшкодування у розмірі 20 711,60 грн. з урахуванням фізичного зносу запчастин та з вирахуванням суми франшизи 2 000 грн., визначеної у страховому полісі. Зазначає, що невідшкодована матеріальна шкоди, непокрита страховим відшкодуванням, всього складає 2 616,40 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь і це відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц. Також вказує, що має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 25 000 грн., оскільки автомобіль був виведений внаслідок неправомірних дій відповідача на тривалий час з ладу, але суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні цієї вимоги, при цьому послався на недоведеність спричинення моральної шкоди. Вказує, що суд першої інстанції застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду України від 03.10.2018 р. у справі №760/15471/15-ц, що є неправильним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 27.08.2020 року у мікрорайоні Браїлки в м. Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 41).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ-2108 д.н.з. НОМЕР_1 застрахована згідно полісу №АО/6278388 в ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 38-39).

28.08.2020 року до ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку (а.с. 40).

У результаті ДТП ОСОБА_1 була завдана майнова шкода у розмірі 23 328,00 грн. Згідно умов полісу №АО/6278388 була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 20 711,60 грн., що підтверджується реєстром безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання №174 від 18.09.2020 року (а.с. 86) та реєстром безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання №5 від 13.01.2021 року (а.с. 87).

Отже, судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувала потерпілому ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в ДТП, що сталася 27.08.2020 року, у розмірі 20 711,60 грн.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у якій Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Також суд першої інстанції застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), в якій вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки, викладені в постановах Верховного Суду мають враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 погодився із сумою страхового відшкодування у розмірі 20 711,60 грн., у подальшому не повідомляв страхову компанію про незгоду з таким розміром відшкодування.

В частині відмови у стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно із ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Судом першої інстанції встановлено, що всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення здоров`я відбулось саме через ДТП та позивачем не обґрунтовано у чому полягає завдана моральна шкода, не наведено обставин, які свідчать про завдання душевних страждань у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, у зв`язку з чим вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, різниці 2 616,40 грн. між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди 23 328,00 грн. та страховою виплатою (страховим відшкодування), що становить 20 711,60 грн., та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в результаті ДТП позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 23 328,00 грн.

Згідно умов полісу №АО/6278388 позивачу здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 20 711,60 грн., що підтверджується відповідними матеріалами справи, отже різниця складає 2 616,40 грн. (з урахуванням розміру франшизи 2 000 грн.).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1194 ЦК України ця сума 2 616,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Це узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) п.55,56,71,72, а саме відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції, суд послався на цю постанову, але трактував її по іншому та привів підстави, які стосуються відповідальності страховика, а не відповідальності винної особи у ДТП у разі, коли страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції при вирішення спору не застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та прийшов до помилкового висновку про відмову у позові в частині стягнення 2 616,40 грн.

В частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів приходить до висновку про те, суд першої інстанції також прийшов до неправильного висновку про відмову у її стягненні, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

На підтвердження спричинення моральної шкоди позивачем надані докази в частині звернення після ДТП до сімейного лікаря, отримання консультації у невролога, чеки щодо придбання ліків (а.с. 30-36).

Колегія суддів вважає, що позивачем у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК надані суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що погіршення здоров`я відбулось саме через ДТП та позивачем обґрунтовано у чому полягає завдана моральна шкода, наведено обставин, які свідчать про завдання душевних страждань у зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою, у зв`язку з чим вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково у розмірі 3 000 грн., виходячи з фактичних обставин справи

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

По справі вбачається, що при подачі позову ОСОБА_1 сплатив 908 грн. судового збору (а.с.49), 3 000 грн. за надання правничої допомоги адвокатом (а.с.66) та за подачу апеляційної скарги ним сплачено 1362,00 грн. судового збору (а.с.119,121), а всього 5 270,00 грн., у разі задоволення позову ці судові витрати підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2 616,40 грн. та на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн., а всього 5 616,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати всього у розмірі 5 270,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов