Справа № 752/6290/21
Номер провадження № 2/315/379/21
07 грудня 2021 року м.Гуляйполе
Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі:
головуючої судді Окладнікової О.І.,
за участі секретаря судового засідання Браціло І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Приютне» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» обґрунтовані наступним.
Згідно з пунктом 4.3. Договору поруки, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого встановленою цим договором порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Відповідно до пункту 4 Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3923808 кредитодавець надає позичальнику безготівковим шляхом протягом З (трьох) банківських днів від дня укладення договору кредитні кошти в сумі 520360,00 грн. на строк 36 місяців - з 10.06.2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: при наданні кредиту - 4,39 %, щомісячні проценти - 4,39 %, загальні річні проценти - 0,01%.
Факт виконання позивачем своїх зобов`язань підтверджується: витягом з відомості №2416 від 10.06.2019 про перерахування кредитних коштів, бухгалтерською довідкою про оплату початкових процентів та витягом з реєстру пакету послуг ОКМ 24 від 24.02.2021 року.
З метою досудового врегулювання спору щодо стягнення заборгованості за договором, кредитодавцем на адресу позичальника та поручителя було направлено вимоги про сплату заборгованості за кредитом, яку позичальник отримала власноручно 08 грудня 2020 року, а поручитель - 11 грудня 2020 року, про що свідчить відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення.
Проте, станом на дату подання позовної заяви позичальником та поручителем належним чином не погашена заборгованості за кредитом, в тому числі частково.
03.02.2021 року між ТОВ «ФК ЦФР» та Адвокатським бюро було укладено Договір надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до умов вказаного Договору та Додатку №1, Бюро надає правову допомогу щодо представництва інтересів ТОВ «ФК ЦФР» в суді та відновлення порушення його прав. Крім того, в позовній заяві наведено орієнтовний розрахунок витрат, що вже поніс позивач та які може понести в майбутньому, а саме це витрати на судовий збір за подання позову - 7719,54 грн.; витрати, які будуть понесені в майбутньому на правничу допомогу - 9300,00 грн., з них: 800,00 грн. за ознайомлення з матеріалами справи в Голосіївському районному суді міста Києва; 3500,00 грн. - за підготовку позовної заяви; 1500,00 грн. - за підготовку відповіді на відзив; 1500,00 грн. - за участь в судовому засіданні; 2000,00 грн. - за отримання судового рішення.
Ухвалою суду від 28.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Справа була призначена до слухання в судові засідання на 27.09.2021 року, 25.10.2021 року, 24.11.2021 року та 07.12.2021 року,
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують.
Відповідачі до судового засідання повторно не з`явилися, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомили, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Факт одержання кредитних коштів підтверджується витягом з відомості №2416 від 10.06.2019 про перерахування кредитних коштів, бухгалтерською довідкою про оплату початкових процентів та витягом з реєстру пакету послуг ОКМ 24 від 24.02.2021 року (а.с.34-36).
З метою досудового врегулювання спору щодо стягнення заборгованості за договором позивачем 30.11.2020 року за №4027 та №4028 було направлено відповідачам вимоги з рекомендованим повідомленням про повернення споживчого кредиту (а.с.37-40).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Згідно частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-2129цс16.
Частиною 1 ст.553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.1 ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст.554 ЦКУ).
Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню.
З приводу стягнення з відповідачів на користь позивача понесених судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав лише копії договору №2 про надання правової (правничої) допомоги від 03.02.2021 року та Додаток №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №2 від 03.02.2021 року. Жодних інших доказів, які б підтверджували факт оплати правової допомоги, а також розрахунку таких витрат, зі сторони позивача надано не було.
Таким чином, суд не знаходить підстав, які документально підтверджені, для задоволення вимоги позивача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу.
Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 7719,54, які підтверджені платіжним дорученням №434 від 02.03.2021 року, підлягають солідарному стягненню з відповідачів.
Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Приютне» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Гуляйпільським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде складено 13 грудня 2021 року.

Суддя О.І. Окладнікова