26 серпня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
при секретарі Романенко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на приміщення в квартирі спільного заселення за набувальною давністю,
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві спільної сумісної власності належить приміщення у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.04.1997 року №435, виданого Фондом приватизації житла АТ «Херсоннафтопереробка». Співвласником даної квартири є відповідач ОСОБА_2 . Крім цього, 19.06.1997 року між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу №1690 на ТБ «Ізумруд», за умовами якого позивач придбав квартиру спільного заселення №7 загальною площею 28,9 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена квартира належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.04.1997 року №436, виданого Фондом приватизації житла АТ «Херсоннафтопереробка». Позивач вселився до зазначеної квартири АДРЕСА_3 у 1994 році та зареєстрував місце свого проживання. З відповідачем позивач проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 1997 року та надав згоду на реєстрацію її місця проживання у спірній квартирі. Спільне життя не склалося та сторони припинили сімейні стосунки. У 2000 році відповідач знялася з реєстраційного обліку, виїхала з квартири позивача та вони припинили спілкування. Протягом всього часу позивач продовжує постійно проживати у спірній квартирі, вільно та відкрито володіє нею, сплачує комунальні послуги, робить поточний та капітальний ремонт за власні кошти. Керуючись ст.344 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на 1/2 частку приміщення у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Ухвалою суду від 26.09.2019 року відкрито провадження за справою та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 24.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 10.02.2021 року витребувано у КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР матеріали інвентарної справи на квартиру АДРЕСА_4 .
Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. В останнє судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву, якою просить справу розглядати без його участі, позов підтримує, наполягає на його задоволенні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 24.04.1997 року №74, виданого Фондом приватизації житла АТ «Херсоннафтопереробка», приміщення к комунальній квартирі АДРЕСА_4 , належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа приміщення у квартирі спільного заселення становить 38,39 кв.м. Право власності 21.05.1997 року зареєстровано в Херсонському БТІ.
З договору №1690 купівлі-продажу ТБ «Ізумруд» вбачається, що 19.06.1997 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5 , квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 28,9 кв.м, в тому числі житловою площею 16,9 кв.м. Право власності на неї зареєстровано 20.06.1997 року в Херсонському БТІ.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 з 10.08.1994 року, про що свідчить штамп у його паспорті як громадянина України.
Згідно довідки ТОВ «Шумен» ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_5 з 30.10.2013 року, до складу його сім`ї входить донька ОСОБА_6 , 2002 р.н.
Згідно довідки ОСББ «Нафтовиків 4648» від 01.07.2019 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 не проживає з січня 2000 року, у родинних зв`язках з ОСОБА_1 не перебуває.
З розрахункових книжок вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкриті особові рахунки з постачання води, природного газу, електричної енергії, надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_5 , та позивач сплачує зазначені комунальні послуги, що підтверджується наданими стороною позивача копіями квитанцій.
З наданих позивачем письмових доказів за справою, судом встановлено, що ОСОБА_1 відкрито, безперервно та добросовісно володіє квартирою АДРЕСА_4 , з 1994 року, тобто вже майже 27 років.
Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної, спільної, сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , порядок користування нею між ними, як співвласниками, не визначався.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зазначили, що відповідач виїхала зі спірної квартири близько двадцяти років назад, місце проживання її не відомо, позивач проживає у квартирі, постійно, відкрито, безперервно володіє та користується вказаною квартирою та несе всі витрати на її утримання, сплачує комунальні послуги по теперішній час.
В судовому засіданні позивач зазначив, що відповідач, з якою вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не спілкується приблизно останні 20 років і де вона на цей час проживає, невідомо.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
З огляду на дану норму закону для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст.344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо), володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених Законом строків.
Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Разом із цим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що сам по собі факт користування позивачем належною відповідачу, як співвласнику, часткою квартири, не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, а тому підстави для набуття права власності на вказану частку квартири відповідно до статті 344 ЦК України відсутні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.
Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.
Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Враховуючи дані норми закону, порядок та підстави набуття майна у власність за набувальною давністю, ненадання позивачем доказів про таке набуття, підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 280-284, 355 ЦПК України, ст.344 ЦК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку приміщення у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , за набувальною давністю відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С.І. Майдан