Справа № 567/600/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Максимчук Є.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Острозької міської ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно

встановив :

в Острозький районний суд з позовом до Острозької міської ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно - земельну частку (пай), звернулася ОСОБА_2 .

В обгрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно - земельна частка (пай) в розмірі 2,44 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Світанок» на території Острозької міської ради Рівненського району (колишня Мощаницька сільська рада Острозького району), право на яку було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0030847.

Оригінал сертифікату не зберігся, у зв`язку з чим позивачкою було подано відповідне оголошення в газету «Замкова гора».

Після смерті ОСОБА_3 позивач та її брат ОСОБА_4 прийняли спадщину, так як проживали разом з ним та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача - ОСОБА_4

22.03.2021 позивач звернулася до приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Сержанта Б.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 (одну другу) частку права на земельну частку (пай), що належало ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.04.2021 позивач звернулася до приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Сержанта Б.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 (одну другу) частку права на земельну частку (пай), що належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте постановами від 22.03.2021 та 19.04.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом на підставі п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що нею не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ (сертифікат на право на земельну частку (пай), який посвідчує право власності спадкодавця на право на земельну частку (пай).

Вважає, що оскільки на день своєї смерті спадкодавці мали право на земельну частку (пай), розміром 2,44 га в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Світанок" Острозького району відповідно до державного акта на право колективної власності на землю серії РВ №00015, а тому з врахуванням вищевикладеного право власності на неї переходить до неї, як спадкоємця за законом після їх смерті.

Так, ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 успадкувала право на 1/2 частки земельної частки (паю). При цьому в силу положень ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина у вигляді земельної частки (паю) визнається належною спадкоємцеві ( ОСОБА_2 ) з моменту відкриття спадщини. Аналогічно ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак за життя не оформив свої спадкові права.

Враховуючи наведені обставини, позивач просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом, право власності на земельну частку (пай) в розмірі 2,44 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Світанок» на території Острозької міської ради Рівненського району (колишня Мощаницька сільська рада Острозького району), після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд, розглянувши справу відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, встановив таке.

Ухвалою суду від 24.05.2021 позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідачу було надано строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Ухвалою суду від 14.06.2021 закрито підготвоче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, витребувано копії спадкових справ №25/2021, 26/2021, заведених після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Інших процесуальних дій не вчинялося.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задоволити.

Зазначила, що 13.06.1995 Мощаницькою сільською радою народних депутатів Острозького району Рівненської області для КСП «Світанок» с.Мощаниця Острозького району Рівненської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії РВ №00015, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №13. У Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком №1 до Державного акта №00015 під номером 884 зазначений ОСОБА_3 , житель с.Кургани Острозького району Рівненської області, як такий, що має право на земельну частку (пай) у землі, що належала на праві колективної власності для КСП «Світанок».

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно - земельна частка (пай) в розмірі 2,44 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Світанок» на території Острозької міської ради Рівненського району (колишня Мощаницька сільська рада Острозького району), право на яку було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0030847. Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не отримував.

Оригінал сертифікату не зберігся, у зв`язку з чим позивачем було подано відповідне оголошення в газету «Замкова гора».

Після смерті ОСОБА_3 позивач та її брат ОСОБА_4 прийняли спадщину, так як проживали разом з ним та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача - ОСОБА_4 .

Посилається на те, що на день своєї смерті ОСОБА_3 мав право на земельну частку (пай), розміром 2,44 га в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Світанок", а тому з врахуванням вищевикладеного право власності на неї переходить до неї, як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак за життя не оформив свої спадкові права.

Після звернення позивача до приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Сержанта Б.М. за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), загальною площею 2,44 га в умовних кадастрових гектарах, у такій видачі їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вищевказане спадкове майно.

Враховуючи наведені обставини, просить визнати за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за законом, право власності на земельну частку (пай) в розмірі 2,44 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Світанок» на території Острозької міської ради Рівненського району (колишня Мощаницька сільська рада Острозького району), після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник відповідача Острозької міської ради Рівненської області в судове засідання не з`явився, про час та дату розглляду справи був повідомлений належним чином. В поданій на адресу суду заяві Острозька міська рада при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить здійснювати розгляд справи у відсутності представника міської ради.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 24.05.1963 ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.10)

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 22.05.1982 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 22.05.1982 уклала шлюб з ОСОБА_7 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ». (а.с.11)

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 07.07.1987 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було розірвано 12.05.1986. Після розірвання шлюбу обидва з колишнього подружжя залишились на прізвищі « ОСОБА_8 » / « ОСОБА_8 ». (а.с.12)

Згідно з свідоцтвом про одруження НОМЕР_4 від 26.01.2001 ОСОБА_9 26.01.2001 одружилась з ОСОБА_10 . Після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ». (а.с.13)

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №8 від 17.03.2021, встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.15)

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 23.01.1999 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , місце смерті - с. Кургани Острозького району Рівненської області. (а.с.16)

Згідно довідок від 22.03.2021 № 35/01-16, 19.04.2021 №46/01-16 виданих приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Сержантом Б.М., встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №25/2021, спадкоємцями за законом є: ОСОБА_2 , дочка спадкодавця (спадкує 1/2 частку у спадщині) та ОСОБА_4 , син спадкодавця (спадкує 1/2 частку у спадщині), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу №26/2021. Спадкоємцем за законом є ОСОБА_2 . Відомості про інших спадкоємців відсутні. (а.с.14, 17)

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №64021785 від 22.03.2021 вбачається, що заповіти від імені ОСОБА_3 не посвідчувались. (а.с.18)

Також в судовому засіданні встановлено, що 13.06.1995 Мощаницькою сільською радою народних депутатів Острозького району Рівненської області для КСП «Світанок» с.Мощаниця Острозького району Рівненської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії РВ №00015, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №13. У Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком №1 до Державного акта №00015 під номером 884 зазначений ОСОБА_3 , житель с.Кургани Острозького району Рівненської області, як такий, що має право на земельну частку (пай) у землі, що належала на праві колективної власності для КСП «Світанок». (а.с.20-22)

Згідно з розпорядженням голови РДА "Про затвердження вартості та розміру земельної частки (паю) по СГПП "Світанок", розмір земельної частки (паю) становить 2,44 га в умовних кадастрових гектарах на одного члена господарства, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості. (а.с.23-24)

Відповідно до повідомлення ГУ Держгеокадастру у Рівненстькій області від 17.03.2021 встаовлено, що ОСОБА_3 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0030847, державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не видавався. (а.с.19)

Відповідно до оголошення в газеті "Замкова Гора" від 23.04.2021, сертифікат на земельну частку (пай) на ім"я ОСОБА_3 втрачено. (а.с.25)

З матеріалів спадкової справи №25/2021 встановлено, що позивач та її брат ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 . Інші заяви про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не надходили. Відомості про інших спадкоємців відсутні.

З матеріалів спадкової справи №26/2021 встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 та звернулась із заявою про прийняття спадщини. Інші заяви про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не надходили. Відомості про інших спадкоємців відсутні. (а.с.49-70)

Постановою від 19.04.2021 №45/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом на підставі п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що нею не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ (сертифікат на право на земельну частку (пай), який посвідчує право власності спадкодавця на право на земельну частку (пай). (а.с.62)

Постановою від 22.03.2021 №34/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом на підставі п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що нею не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ (сертифікат на право на земельну частку (пай), який посвідчує право власності спадкодавця на право на земельну частку (пай). (а.с.71)

Між сторонами виникли правовідносини з права власності, а саме права власності на земельну ділянку, які регулюються нормами ЦК України і ЗК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N2709-ІУ «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, відносини щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 регулюються ЦК УРСР.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно з п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з стереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття адщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Положеннями п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 (яка діяла на час відкриття спадщини), було передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Безпосередньо перед смертю батька ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали разом з ним, про що свідчить відповідна довідка, яка знаходиться в спадковій справі.

Відповідно, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 успадкували право на 1/2 частки земельної частки (паю) кожний. При цьому в силу положень ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина у вигляді земельної частки (паю) визнається належною спадкоємцям з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.23 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час видачі для КСП «Світанок» державного акту на право колективної власності), державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пленум Верховного Суду України у Постанові №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" в п.11 роз`яснив, що при вирішенні спору на спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року, визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п.5 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до п.3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 №666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" вирішено установити, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Пунктом 17 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За змістом положень ст.5 Земельного кодексу України (в редакції закону від 13.03.1992 року №2196-XII), ст.3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товариством державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на право колективної власності на землю. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" Земельного Кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Таким чином, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам, суд враховує, що згідно списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком №1 до Державного акта серії РВ №00015, під №884 зазначений ОСОБА_3 , як такий, що має право на земельну частку (пай) в КСП "Світанок", що належним чином підтверджує наявність підстав на які посилається позивач.

Таким чином, на день своєї смерті ОСОБА_3 мав право на земельну частку (пай), розміром 2,44 га в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Світанок" відповідно до державного акта на право колективної власності на землю серії РВ №00015 виданого 13.07.1995, та його таке право перейшло до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які вважаються такими, що прийняли спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

Також ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті брата ОСОБА_4 шляхом подання нотаріусу в установлений законодавством 6-місячний строк заяви про прийняття спадщини. При цьому на момент смерті разом з ОСОБА_4 ніхто не проживав, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах спадкової справи.

Заповітів та спадкових договорів ОСОБА_4 не видавав та не укладав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64021785 від 22.03.2021.

Відповідно, ОСОБА_2 після смерті брата ОСОБА_4 успадкувала право на 1/2 частки земельної частки (паю), яку ОСОБА_4 за життя успадкував після смерті батька ОСОБА_3 , проте не оформив.

Відповідно до п."г" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.131 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Звернувшись до суду, позивач просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала в колективній власності КСП "Світанок", яка належала ОСОБА_3 на підставі відповідного сертифікату.

При цьому суд звертає увагу, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку заявлені у порядку спадкування, а не як самостійні позовні вимоги з посиланням на право приватної власності.

В той же час, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 належало не право власності на земельну частку (пай), а право на земельну частку (пай), яке і перейшло в порядку спадкування до позивача, оскільки за життя спадкодавці ОСОБА_3 та, в подальшому - ОСОБА_4 , будь-яких дій щодо оформлення свого права за земельну частку (пай), виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї не здійснили та не виготовили правовстановлюючі документи, в зв`язку з чим позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену земельну частку (пай).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу диспозитивності, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують набуття за життя спадкодавцем ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, то до складу спадщини ОСОБА_3 увійшло лише його право на земельну частку (пай), а відтак позов підлягає частковому задоволенню з визнанням за позивачем права на зазначену земельну частку (пай).

Одночасно, при вирішенні спору судом враховуються і норми ст.152 ЗК України, якою визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнаня прав та норми ст.16 ЦК України, якою визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

На підставі ст.25, 346, 392, 1216, 1233-1236, 1269 ЦК України, ст.152 ЗК України, керуючись ст.10, 81, 221-215 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 (зареєстрованої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Острозької міської ради Рівненської області (місце знаходження: м.Острог вул.Героїв Майдану,4 Рівненської області, ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на 1/2 частку права на земельну частку (пай) розміром 2,44 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП "Світанок" на території Острозької міської ради Рівненської області (колишня Мощаницька сільська рада).

Визнати за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , право на 1/2 частку права на земельну частку (пай) розміром 2,44 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП "Світанок" на території Острозької міської ради Рівненської області (колишня Мощаницька сільська рада).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.09.2021.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.