ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6329/20 Головуючий суддя І інстанції Лук`яненко С. А.
Провадження № 22-ц/818/5366/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із житлових відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чабан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про встановлення житлового сервітуту,

в с т а н о в и в:

У жовтні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_7 , в якому просили встановити для них безплатний сервітут відносно житлового будинку АДРЕСА_1 безстроково.

В подальшому 06.01.2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до суду заяву, в якій відмовились від своїх позовних вимог, а інші позивачі після зменшення позовних вимог 06.01.2021 року остаточно просили встановити сервітут для ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і її сина ОСОБА_8 , ОСОБА_2 відносно житлового будинку АДРЕСА_1 безстроково.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу №Н8-437 від 13.03.1998 року придбав у власність недобудований житловий будинок готовністю 78% за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16.12.2009 року за ним було визнано право власності на вказане домоволодіння як за забудовником, яке він зареєстрував 29.12.2009 року в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації».

ОСОБА_9 , який є рідним братом позивача ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.02.2014 року за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 , яке вона зареєструвала 05.03.2014 року в Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_7 в 2009 році внаслідок неправомірних дій заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 та житловим будинком.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.03.2012 р. були визнані недійсними договори, згідно з якими житловий будинок в АДРЕСА_1 перейшов у власність ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_10 . За фактом неправомірних дій ОСОБА_7 було відкрите кримінальне провадження №30002860 від 22.05.2015 року за ознаками злочину, передбаченому ч.1 ст.190 КК України, слідство триває.

Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 16.01.2015 року про стягнення коштів в порядку реституції, акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 14.09.2017 року ОСОБА_7 було передано майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 подала позов до Харківського районного суду Харківської області про виселення позивачів з даного будинку, по якій відкрито провадження.

Позивачі вважають, що вони мають право на житловий сервітут, оскільки житловий будинок в 1998 році був придбаний для сім`ї ОСОБА_3 , добудований її сім`єю, з цього часу в цьому будинку проживала вся її родина - вона сама, її донька ОСОБА_1 , її онука ОСОБА_2 , її син ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 .. ОСОБА_1 має малолітнього сина ОСОБА_11 , який зареєстрований за місцем проживання свого батька в с. Слобожанське, але дитина фактично проживає з матір`ю, оскільки рішеннями судів ОСОБА_12 було відмовлено у визначенні місця проживання дитини ОСОБА_11 разом з батьком. Позивач ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 зареєстровані в цьому будинку, інші проживають в будинку без реєстрації, утримують його і користуються в повному обсязі. Ніхто з позивачів іншого житла не має, свої житлові потреби задовольнити в інший спосіб не мають можливості.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення житлового сервітуту - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Борисова І.М. просить скасувати рішення та задовольнити її позов.

Скарга мотивована тим, що вона є інвалідом першої групи безстроково, проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_13 у спірному будинку без реєстрації.

Вказує, що ОСОБА_7 придбала житловий будинок на прилюдних торгах, та при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому будинку.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не є членами сім`ї нового власника житла, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, договір про порядок користування чужим майном з відповідачем вони не укладали, тому відсутні підстави для встановлення позивачам безстрокового сервітуту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16.12.2009 року за ОСОБА_9 визнане право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як за забудовником.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі даного рішення суду право власності ОСОБА_9 на вказаний будинок з допоміжними будівлями і спорудами було зареєстроване 29.12.2009 року в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації».

ОСОБА_9 є рідним братом позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_14 серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області 02.07.2009 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 серії НОМЕР_2 , виданого сільським бюро ЗАГС Ямпільського району, довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області від 22.05.2007 року про реєстрацію шлюбу ОСОБА_14 і ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_14 присвоєне прізвище ОСОБА_17 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.02.2014 року за ОСОБА_3 було визнане право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності на вказане майно було зареєстроване за ОСОБА_3 05.03.2014 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2014 року.

Рішенням судової колегії апеляційного суду Харківської області від 29.03.2012 року були визнані недійсними: попередній договір про домовленість укласти договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 25 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 ; договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 29 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Клопотовим С.Д. і зареєстровано в реєстрі за №3501; договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 30 грудня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. і зареєстровано в реєстрі за №4277.

Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 16.01.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в порядку реституції стягнуті грошові кошти в сумі 733189,00 грн., яке апеляційним судом Харківської області від 08.12.2015 року і колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.04.2016 року було залишено без змін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.11.2017 року були скасовані заходи забезпечення позову -заборона відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії Витягу з кримінального провадження № 0002860 від 24.07.2015 року дане кримінальне провадження було порушено за ч.1 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_3 за фактом заволодіння в 2009 році шахрайським шляхом грошовими коштами в сумі 5000 доларів США.

Відповідно до повідомлення Харківської місцевої прокуратури №6 від 17.07.2019 року №04-25-4160-18 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває. В судовому засіданні представник позивачів заявила, що досудове розслідування триває і до цього часу.

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов, виданого 06.12.2020 року виконавчим комітетом Слобожанської сільської ради Харківського району Харківської області, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3. та її син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4., разом з ними проживають без реєстрації: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6. з донькою ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_7., ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_8 із сином ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_9., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_10., ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_11., який є сином ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області.

Як вбачається із Постанови Верховного Суду від 18.12.2019 року були залишені в силі рішення судів попередніх інстанцій щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 разом з батьком ОСОБА_12 .

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Положення глави 32 цього Кодексу визначають поняття сервітуту як права обмеженого користування чужою нерухомістю, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною 1статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з частиною першою статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член сім`ї. Встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь яким іншим способом.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 645/8985/15-ц, провадження № 61-10118св18, та від 14 листопада 2018 року у справі № 209/6568/13-ц, провадження № 61-38153св18.

Із змісту частини першої статті 405 ЦК України вбачається, що необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім`ї з власником обтяженого сервітутом житла та ведення спільного господарства. Лише ці дві умови у сукупності дають право обмеженого користування житлом членам сім`ї власника.

Сервітутне право користування житлом набувають члени сім`ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з сином ОСОБА_13 набули особистого сервітуту, який полягав у праві користування житловим приміщенням - будинком в АДРЕСА_2 , оскільки вони були членами сім`ї ОСОБА_3 .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

30 липня 2018 року власником будинку є ОСОБА_7 тобто встановлений законом сервітут як членів сім`ї ОСОБА_3 припинився, але позивачі не позбавлені права на укладення з власником згаданого будинку у передбаченому законом порядку договору найму житла, ст. 810 ЦК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення виготовлено 20 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський