Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/836/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21.09.2021 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницькної області у складі:

головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Коломієць Л.В.,

справа №677/836/20,

сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

вимоги позивача визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

представник позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу, за правилами загального позовного провадження,

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

24.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В його будинку також зареєстрований його син ОСОБА_2 .

В січні 2010 року ОСОБА_2 перестав проживати в будинку та став проживати за іншою невідомою позивачу адресою. Обов`язки по утриманню будинку, плати за користування водою, природнім газом, електроенергією відповідач не виконує.

Через те, що відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації в вказаному будинку, позивач не може оформити субсидію та відчужити будинок.

Зважаючи на вказане просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відзив відповідач до суду не подав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, наполягали на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

01.09.2020 відкрито провадження у справі.

03.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

11.05.2021 суд постановив проводити заочний розгляд справи.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . В будинку крім позивача зареєстровані: дружина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач фактично з січня 2010 року не проживає в будинку АДРЕСА_1 , комунальних послуг та інших витрат по утриманню житла не несе.

Вказані обставини підтверджуються: відомостями з позовної заяви, показаннями свідка ОСОБА_5 , копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102743526 віл 06.11.2017, свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , довідкою Михайловецької сільської ради про склад сім`ї №256 від 15.06.2020, актом перевірки матеріально-побутових умов проживання від 17.06.2020.

У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Таким законом не може бути ЖК Української РСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення ст. 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК Української РСР застосуванню не підлягають.

Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

«V. Оцінка суду»

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47).

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

В оцінці факту володіння у цій справі суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), згідно з яким особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Відповідач з дати досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 та по теперішній час за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 добровільно не проживає без поважних причин. Відповідач залишив місце свого проживання та реєстрації, та виїхав у невідомому для позивача, який є його батьком, напрямку. Місце знаходження, та проживання відповідача для позивача не відомі. Відомостей про вчинення перешкод позивачем для проживання сина у належному йому будинку матеріали справи не містять.

Відповідач більше року з дати досягнення ним повноліття не проживає у спірному будинку, що свідчить про втрату ним інтересу до даного житлового приміщення. Реєстрація відповідача у будинку АДРЕСА_1 перешкоджає позивачу здійснювати право власності на зазначений будинок.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , без поважних причин не проживає більше року, в належному позивачу будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18 (провадження № 61-9591св19), згідно якого, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

«VI. Розподіл судових витрат між сторонами»

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 гривні 80 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Красилівського районного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги позивачем заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 21.09.2021.

Суддя Р. В. Вознюк