Справа №295/9233/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі

головуючої судді - Зосименко О.М.,

при секретарі - Ковальчук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу ДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про звільнення майна з-під арешту,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до Богунського відділу ДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.2015-го року Богунським районним судом було винесено постанову № 295/15946/15-п про стягнення адміністративного штрафу на користь держави в розмірі 122694.40 грн. Дане рішення Апеляційний суд Житомирської області залишив без змін(постанова від 09.02.2016 року). На підставі вищевказаного рішення суду Богунським районним судом було видано виконавчий лист № 295/15946/15-п. На підставі зазначеного виконавчого листа 25.03.2016 року Державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Суворовою Т.А. відкрито виконавче провадження. 03.08.2017 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Дроненко В.В. було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника. 09.12.2019 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пехшвелашвілі Н.Ю. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (копія постанови додається - додаток № 3). Отже, стягувач втратив своє право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як пропустив строк на повторне його пред`явлення. У зв`язку з цим, позивач просить звільнити з-під арешту його майно.

В судове засідання сторони не з`явились. Позивач направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача направив відзив в якому просить розгляд справи проводити в їхню відсутність та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.11.2015-го року Богунським районним судом було винесено постанову № 295/15946/15-п про стягнення адміністративного штрафу на користь держави в розмірі 122694.40 грн. Дане рішення Апеляційний суд Житомирської області залишив без змін(постанова від 09.02.2016 року).

На підставі вищевказаного рішення суду Богунським районним судом було видано виконавчий лист № 295/15946/15-п. На підставі зазначеного виконавчого листа 25.03.2016 року Державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Суворовою Т.А. відкрито виконавче провадження.

03.08.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все належне на праві власності майно боржника та внесено відповідну інформацію про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 21710049.

09.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що транспортні засоби (RENAULT RFNGOO 1461, (2003), жовтий, № кузова НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 та ВАЗ 21081 1100, 1992 р/в, білий, № кузова НОМЕР_3 , ДНЗ НОМЕР_4 ) боржника не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку, а саме: від 19/07/2018, яку разом із оригіналом виконавчого документа направлено за адресою стягувача.

Станом на 27.07.2021 вищевказаний виконавчий документ повторно не надходив та на виконанні не перебуває.

За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999 року (чинного на момент накладення арешту на майно позивача в даній справі) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (чинного на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа стягувачу від 14.12.2017 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (чинного на момент вирішення питання про звільнення майна з-під арешту), згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що між позивачем та стягувачем існує спір про право на майно, на яке накладено арешт, не встановлено, що права позивача на майно оспорюються відповідачем та стягувачем, тобто вирішення питання про скасування арешту з майна не пов`язано зі спором про право на це майно.

Проаналізувавши в системному взаємозв`язку між собою норми Закону України "Про виконавче провадження", можна дійти висновку, що вирішення питання про зняття арешту з майна, який накладений в межах виконавчого провадження, яке ініціюється боржником у виконавчому провадженні, можливе лише державним виконавцем.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження, - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 554/7908/17-ц.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 141, 263-268, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Зосименко