Номер провадження 22-ц/804/3080/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року

м. Бахмут

справа № 234/14109/21

провадження № 22-ц/804/3080/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретаря Гладух О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Служба автомобільних доріг у Донецькій області,

третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Донецькій області, третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії (суддя Ткачова С.М.), ухваленого в приміщенні суду в місті Краматорськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ ЗАЯВИ

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Служби автомобільних доріг у Донецькій області, третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії.

Просив суд зобов`язати Службу автомобільних доріг у Донецькій області скласти та подати в паперовому вигляді особисто до робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України або його відділення або надіслати в електронному вигляді зі застосуванням електронного цифрового підпису, заяву-розрахунок (за формою, наведеною в Додатку №1 до Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №12) щодо здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення по листку непрацездатності серії АДУ №062601, виданому на ім`я ОСОБА_1 , за період тимчасової непрацездатності з 19.04.2021 по 29.04.2021 (за рахунок коштів Фонду соціального страхування України - з 24.04.2021 по 29.04.2021)

КОРОТКИЙ ЗМІСТ УХВАЛИ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року у відкритті провадження відмовлено.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Краматорську Донецької області повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн., який було сплачено на р/р. UA0005630, отримувач Донецьке ГУК/Краматорське МТГ, 22030101, , банк отримувача: АТ «Ощадбанк», МФО 899998 за квитанцією № 2381 від 06.10.2021 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

ЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Посилається на положення статті 4 КАС України, статтей 81, 4, 19, 186, 187 ЦПК України та зазначає, що Служба автомобільних доріг у Донецькій області не є суб`єктом владних повноважень, а суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «суб`єкт владних повноважень» та «юридична особа публічного права».

Також посилається на Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, затверджене наказом Укравтодору від 29.07.2019 № 241, з якого вбачається, що відповідач не є суб`єктом владних повноважень, не здійснює публічно-владні управлінські функції та не надає адміністративних послуг, а посада начальника Служби не відноситься до публічної служби у розумінні КАС України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Начальником Служби автомобільних доріг у Донецькій області начальником Цубер П. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Остапенко А.І. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив відхилити апеляційну скаргу та ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Представник відповідача - Служби автомобільних доріг у Донецькій області Чернявська Д.Д. в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції прийшов до висновку , що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спір, що виник між сторонами виник з приводу проходження позивачем публічної служби та відноситься до компетенції адміністративного суду.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

ЗІ змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд зобов`язати Службу автомобільних доріг у Донецькій області скласти та подати в паперовому вигляді особисто до робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України або його відділення або надіслати в електронному вигляді зі застосуванням електронного цифрового підпису, заяву-розрахунок (за формою, наведеною в Додатку №1 до Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №12) щодо здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення по листку непрацездатності серії АДУ №062601, виданому на ім`я ОСОБА_1 , за період тимчасової непрацездатності з 19.04.2021 по 29.04.2021 (за рахунок коштів Фонду соціального страхування України - з 24.04.2021 по 29.04.2021). (а.с. 8)

Згідно із частиною 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями статті 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Такий правовий висновок закріплений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19).

Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII)державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIIIдія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Відповідно до пункту 14 Положення «Про Державне агентство автомобільних доріг України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №439 Укравтодор є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою його позову є те, що він, працюючи на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області, у період з 19.04.2021 року 29.04.2021 перебував на лікарняному, тому має право на отримання матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, зокрема за рахунок коштів Фонду соціального страхування України за період з 24.04.2021 по 29.04.2021, проте відповідач не виконує свій обов`язок страхувальника зі складання та подання до Фонду (страховика) заяви-розрахунку для отримання матеріального забезпечення.

Відповідно до статті 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Питання призначення та виплати матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності врегульовано статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Перебуваючи у трудових відносинах зі Службою автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 не був державним службовцем, не здійснював службову діяльність у розумінні статті 19 КАС України, а тому його посада до посад публічної служби не відноситься.

Отже, аналізуючи положення пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України та спірні правовідносин між позивачем та відповідачем, апеляційний суд приходить до висновку, що правовідносини у даній справі за своєю юридичною природою є трудовими, тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та як наслідок, суд першої інстанції припустився порушень процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , понесені ним витрати при поданні апеляційної скарги у розмірі 454грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ОСОБА_1 454 гривні на відшкодування витрат по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді О.А. Мірута

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складено 16.12.2021 року Я.В. Хейло