Провадження № 2/638/354/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.

за участю секретаря Шевченко І.В.

представника позивача Микитюка В.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 , адвокат Микитюк В. О., 16.09.2020 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач просить суд стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 44 904,77 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн., а також судові витрати: на професійну правничу допомогу у розмірі 18400 грн., на автотоварознавчі дослідження у розмірі 3000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.12.2019 року в м. Харкові на вул. Дерев`янка, 25, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КІА Cerato р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Власником CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 є позивач. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2020 р. по справі №638/598/20, яка набрала чинності, винною особою у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 . Власники транспортних засобів не застрахували свою цивільно-правову відповідальність, що унеможливило отримання страхового відшкодування від страховика або Моторного (транспортного) страхового бюро України. У зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля до настання ДТП, вартість відновлювального ремонту прирівняна до ринкової вартості автомобіля, яка складає 66714,50 грн. Після настання пошкоджень, ринкова вартість автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 , складає 21809,73 грн. Отже, сума збитків, нанесених ОСОБА_2 , складає 44904,77 грн. ОСОБА_2 є інвалідом II групи, транспортний засіб в його житті - необхідність через стан здоров`я. Із пошкодженням автомобіля порушився звичний устрій сім`ї позивача, виникли незручності щодо пересування, що викликало фізичні та душевні страждання, у позивача з`явилось безсоння, головний біль, підвищений тиск. Розмір нанесеної позивачу моральної шкоди він оцінює у 10 000,00 грн. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Так, звіт за №32 від 27.01.2020 року та за №32/1 від 25.02.2020 року складений не судовим експертом й відповідно виконавець не попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст.102 ЦПК України, а тому вказаний доказ не є належним, тобто позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається у позові. Застосування та посилання на статтю 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є можливим та обґрунтованим. В позові вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобілю перевищує вартість автомобілю до ДТП, а відповідно позивач визначає вартість автомобілю після ДТП відповідно до звіту 2, та залишає автомобіль у себе. Проте, відповідач не погоджується, що позивач залишає автомобіль у себе та не передає його відповідачу, а тому суд має вирішити питання про передачу залишків автомобілю відповідачу. Також, позивач просить суд стягнути витрати на проведення автотоварознавчих досліджень, проте, з наданих доказів складно пересвідчитись, з яких правових підстав здійснювались платежі щодо оплати таких витрат, та що вони мають відношення до цієї справи. Витрати ж на професійну правничу допомогу є завищеними та не є співмірними з наданими позивачу його представником послугами. Моральна шкода жодним доказом не підтверджена (ні розмір, ні підстави, як саме порушився «устрій» сім`ї позивача, у зв`язку з чим та які виникли незручності, не підтверджено появу безсоння, головного болю та підвищення тиску як нових захворювань, а також причинного зв`язку із діями відповідача. Автомобілем на момент дорожньо-транспортної пригоди керував не позивач, відшкодування вимагав ОСОБА_3 , а тому не зрозуміло хто та з яких підстав використовує автомобіль.

Представник ОСОБА_2 адвокат Микитюк В. О. подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої просить суд задовольнити позов у повному обсязі. При визначенні збитків проведення оцінки майна є обов`язковим, а тому для визначення фактичного розміру шкоди - відновлювального ремонту автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження та суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» було складено звіт з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля №32 від 27.01.2020 р., а тому ствердження відповідача про те, що звіт не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом є безпідставним. Посилання на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зроблене виключно для того, щоб надати визначення фізично знищеного транспортного засобу. Щодо передачі автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 після отримання пошкоджень, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то дійсно суд вирішує питання про передачу майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, у випадку відшкодування 100 % вартості пошкодженого майна (тобто 66 714,50 грн.). Однією з позовних вимог є стягнення з відповідача різниці між ринковою вартістю автомобіля та вартістю його залишків після пошкодження, а тому твердження відповідача про незгоду щодо залишення залишків автомобіля після пошкодження у позивача є безпідставними та необґрунтованими. В дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась з вини відповідача, було пошкоджено автомобіль, який належить фізичній особі, інваліду II групи. Особа, після пошкодження транспортного засобу, який є необхідністю в її житті, у зв`язку із станом здоров`я позбавлена можливості вільно, без незручностей, пересуватись, порушився звичний устрій сім`ї позивача.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заперечення, згідно яких наголошує, що звіт, на який позивач посилається у своєму позові як на єдиний доказ обґрунтованості позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у розумінні ст. 77-80 ЦПК України. Відповідачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, не надано відповідних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів; відповідачем не надано доказів того, що транспортний засіб використовується позивачем, враховуючи його місце проживання в іншому місці. Виходячи з того, що володілець транспортного засобу (учасник ДТП - ОСОБА_5 ) вимагав відшкодування шкоди, саме він використовує автомобіль. Позивач не надав доказів надання певних видів правничої допомоги та обґрунтування її необхідності, не надав доказів реальної кількості часу, витраченого для надання такої допомоги, не наведено реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, яка не є складною.

Представник ОСОБА_2 адвокат Микитюк В. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, що наведені у позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що вона визнає факт спричинення нею матеріальної шкоди, але вважає, що її розмір завищений позивачем, як і розмір судових витрат.

Суд, дослідивши доводи учасників справи позовного провадження та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено під час судового розгляду, 30.12.2019 року в м. Харкові по вул. Дерев`янка, 25, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КІА Cerato, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля CHERY Amulet державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль CHERY Amulet державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджує свідоцтво по реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 9).

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. (справа №638/598/20, суддя Цвірюк Д. В.) (а. с. 8).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року, та вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме винними діями відповідача ОСОБА_1 , водія транспортного засобу КІА Cerato, державний номерний знак НОМЕР_1 , заподіяно шкоди транспортному засобу CHERY Amulet державний номерний знак НОМЕР_2 , та існує прямий причинно-наслідковий зв`язок і така шкода підлягає відшкодуванню.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджений матеріалами справи.

Так, відповідно до звіту з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля №32 від 27.01.2020 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди 30.12.2019 року до настання пошкоджень складає 66714, 50 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди 30.12.2019 року складає 80887,75 грн. (а. с. 10-22).

Відповідно до звіту з визначення вартості автомобіля після настання пошкоджень №32/1 від 25.02.2020 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди 30.12.2019 року, після отримання пошкоджень складає 21809,73 грн. (а. с. 26-32).

З вищенаведеного вбачається, що різниця між ринковою вартістю автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 , до пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30.12.2019 року та після такого пошкодження становить: 66714, 50 грн. - 21809,73 грн. = 44904, 77 грн.

При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів не застрахована.

Суд відхиляє посилання відповідача про те, що Звіт з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля №32 від 27.01.2020 року та Звіт з визначення вартості автомобіля після настання пошкоджень №32/1 від 25.02.2020 року, складені суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4 , є неналежними доказами, з огляду на наступне.

Так, вказані документи не є висновками експерта, а є письмовими доказами, що виключає застосування до них вимог, які законодавством висунуто до висновку експерта у статті 106 ЦПК України.

Також, у звітах зазначено, що суб`єкт оціночної діяльності підтверджує, що викладені у звітах факти правильні і відповідають дійсності; звіт підготовлений у відповідності з нормами професійної діяльності оцінщика, а його винагорода не пов`язана жодним чином з величиною вартості об`єкта оцінки.

Заперечення у відзиві проти звітів оцінювача з тих підстав, що він не був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок не спростовує достовірність цих доказів, оскільки ці звіти є не висновками судового експерта, стосовно якого діють такі вимоги, а документами, які є належним чином обґрунтованими та складені кваліфікованим спеціалістом, які відповідач належними і допустимим доказами не спростовувала.

Отже, факт того, що у звітах не зазначено, що експерт був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок пояснюється відмінністю між висновком експерта та висновком експертного дослідження. Так, згідно пункту 4.23 Інструкції про порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 зі змінами, зазначено, що у висновку експертного дослідження опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Тому вказані доводи є безпідставними.

Також необхідно зазначити, що згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, викладені у вказаних документах при наявності у відповідача процесуальної можливості спростовані не були, клопотань щодо призначення судової експертизи з метою встановлення розміру завданого нею збитку заявлено не було, тобто відповідач під час розгляду справи вказані докази не спростувала.

Окрім того, відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про передачу їй автомобіля CHERY Amulet р.н. НОМЕР_2 , належного позивачу, який було пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди.

З роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року вбачається, що суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, має одночасно обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Аналогічна позиція викладена у пункті 14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, у якому роз`яснено: «При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду».

Отже, у разі виплати потерпілій особі повної вартості речі, яку було знищено, тобто відшкодування збитків в повному обсязі, залишки такої речі (спірний автомобіль) слід повернути особі, яка відшкодувала шкоду.

Пред`являючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, позивач визначив ціну позову у розмірі 44904, 77 грн., що становить різницю між розміром ринкової вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди (66714, 50 грн.) та розміром ринкової вартості автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди (21809, 73 грн.), тобто позивач на свій розсуд визначив предмет позову, та не пред`являв вимогу про відшкодування повної вартості об`єкту рухомого майна, що постраждав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на викладене, заяву ОСОБА_1 про передачу на її користь залишків пошкодженого автомобіля необхідно залишити без задоволення, зважаючи на необґрунтованість вказаної заяви.

З приводу заявленої до стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне.

Частинами третьою та четвертою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Так, ОСОБА_2 у позові наголосив, що зазнав негативних емоцій та переживань з приводу пошкодження майна, його звичний спосіб життя був порушений, він вживав додаткових зусиль для його нормалізації, однак жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наведеного позивач ОСОБА_2 не надав, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення його особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже, заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 , який є власником автомобіля CHERY Amulet державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №781659 є інвалідом ІІ групи з 01.12.2018 року, тобто відповідна група інвалідності встановлена до події, що мала місце 30.12.2019 року. Більш того, як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, вказаний автомобіль використовує у своїй діяльності інша особа ОСОБА_3 , а тому беззаперечно стверджувати, що саме ОСОБА_2 зазнав моральних страждань чи втрат немайнового характеру неможливо. Позивач в силу вимог статті 81 ЦПК України не дотримався обов`язку доведення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, розміру такої шкоди 10 000 грн., а також причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції щодо завдання йому матеріальної шкоди, підтвердив свої позовні вимоги, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 44904, 77 грн. 00 коп. за його доведеністю, та відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., адже ці вимоги належним чином не доведені.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України).

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 18400, 00 грн.

На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- копію договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 08.01.2020 року між позивачем ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Мазепа та партнери» в особі Микитюка Василя Олександровича, предметом якого є захист прав та представництво інтересів клієнта (надалі Договір)(а. с. 36-37);

- копію додаткової угоди №1 до договору б/н від 08.01.2020 (а.с. 78-79);

- звіт наданих послуг від 29.07.2020 (а.с.81-82);

- ордер на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 08.01.2020 року (а. с. 49);

- рахунок-фактуру від 29.07.2020 року на суму 15900 грн. (а. с. 42);

- рахунок-фактуру від 10.02.2020 року на суму 2500 грн. (а. с. 40);

- копію квитанції №0.0..1 від 11.02.2020 року (АТ КБ «Приватбанк»), з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснив переказ коштів на суму 2500 грн. одержувачу платежу - Адвокатському об`єднанню «Мазепа та партнери» (а. с. 41);

- акт №1 здачі-приймання наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги від 08.01.2020 року, який складено 29.07.2020 року (а. с. 44);

- копію квитанції №0.0..1 від 30.07.2020 року (АТ КБ «Приватбанк»), з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснив переказ коштів на суму 15900 грн. одержувачу платежу - Адвокатському об`єднанню «Мазепа та партнери» (а. с. 43).

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позов стверджувала про не співмірність витрат на правову допомогу адвоката, які позивач нібито поніс у зв`язку із зверненням до суду. По-перше, вказаний у акті №1 здачі-прийняття наданих послуг від 29.07.2020 та у звіті від 29.07.2020 обсяг виконаних робіт та наданих послуг не підтверджується належними доказами. По-друге, надання такої послуги як проведення переговорів чи досудового врегулювання, взагалі не визначено в Договорі про надання правової допомоги, укладеним між позивачем та АО «Мазепа та партнери». Участь в організації та проведенні оцінки автомобіля та його огляд тривалістю 6 годин взагалі не підпадає під визначення правової допомоги та не може бути визнано необхідною роботою фахівця в галузі права у визначеному обсязі. Відповідач вважає, що представником позивача не наведено доказів реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності).

Судом встановлено, що відповідно до акту №1 здачі-приймання наданих послуг до договору б/н від 08.01.2020 позивач ОСОБА_2 прийняв надані послуги з правової допомоги від Адвокатського об`єднання «Мазепа та партнери» на суму 18400 грн.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Дослідивши заяву ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані заявником документи, інші матеріали справи в їх сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для їх зменшення, зважаючи на наступне.

Відповідно до пункту 4.1. Договору позивач сплачує послуги в два етапи: шляхом попередньої оплати на підставі рахунку та по факту надання послуг на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг та/або рахунку на оплату послуг шляхом перерахування на рахунок АО суми, зазначеної в акті/рахунку з урахуванням передплати на виконані роботи (надані послуги).

Так, матеріали справи містять докази сплати позивачем попередньої оплати в розмірі 2500 грн. 11.02.2020 на підставі рахунку-фактури від 10.02.2020 та залишок суми у розмірі 15 900 грн. 30.07.2020 на підставі Акту №1 здачі-прийняття наданих послуг від 29.07.2020 та рахунку-фактури від 29.07.2020р.

Відповідно до пункту 5 Додаткової угоди №1 від 29.07.2020 року про погодження сторонами розміру гонорару, яка є невід`ємною частиною Договору (надалі угода), сторонами узгоджено кількість часу, витраченого адвокатським об`єднанням під час надання правової допомоги за договором та вартість послуг.

Отже, сторони під час укладання даної угоди узгодили обсяг фактично витраченого часу для надання послуг, детальний опис яких наведений у пункті 7.1 даної угоди. Даним пунктом визначено, що обсяг конкретно визначеної роботи адвоката встановлюється у цьому додатковому договорі (угоді) і не може бути змінений, незалежно від фактичного витраченого часу адвокатом для виконання такої роботи.

Суд критично оцінює дане положення, оскільки воно не відповідає нормі ч.3 ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в частині врахування витраченого адвокатом часу при встановленні розміру гонорару.

При визначенні розміру відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Тобто, суд оцінює розмір витрат, виходячи з принципу розумності їх обсягу та вартості і співмірності з фактичним обсягом наданої правової допомоги та ціною позову.

Заявлений обсяг послуг на надання правової допомоги, який вираховується в нормогодинах, не відповідає принципу розумності. Так, в звіті про фактично надані послуги зазначені послуги: складання відповіді на відзив, складання заяв та клопотань, участь в судових засіданнях. Станом на 29.07.2020 позовна заява ще не була подана до суду, правова позиція відповідача по справі (з урахуванням спроб відповідача врегулювати спір) могла виключити необхідність складання відповіді на відзив взагалі. Щодо складання клопотань та заяв суд зауважує, що в матеріалах справи від позивача міститься лише два документи, підписані представником позивача, адвокатом АО Микитюк В. О. як клопотання: про зазначення адреси листування та про виклик свідка, кожне з яких об`ємом на одну сторінку. Суд вважає, що попереднє зазначення обсягу вказаних послуг у виді 6,8 годин до складання позовної заяви та направлення її до суду є передчасним.

Крім того, в звіті наданих послуг і в акті №1 здачі-прийняття наданих послуг вказано послугу: організація проведення оцінки збитків, огляд пошкодженого ТЗ для визначення вартості відновлювального ремонту та вартості автомобіля після отримання пошкоджень, тривалістю 6 годин. В договорі про надання професійної правничої допомоги б/н від 08.01.2020, додатку №1 до Договору та Додатковій угоді №1 до Договору від 29.07.2020 відсутній такий вид послуги.

Суд розцінює його як збирання доказів для звернення до суду з позовною заявою, оскільки матеріалами справи підтверджено укладання адвокатом Микитюк В. О. договорів на надання послуг з проведення автотоварознавчого дослідження відносно пошкодженого автомобілю. Проте, тривалість часу проведеної роботи 6 годин, не доведено ні позивачем, ні його представником. Час проведення огляду автомобілю також не може братися до уваги для визначення тривалості надання послуги, оскільки в звітах №32 від 27.01.2020 та №32/1 від 25.05.2020 про результати автотоварознавчих досліджень зазначено лише дату проведення технічного огляду автомобіля без вказання кількості годин.

Зважаючи на невелику складність даної справи, визнання фактичних обставин спричинення шкоди відповідачем, представник позивача, як адвокат, має бути обізнаний з законодавством, яке регулює спірні правовідносини. Зважаючи на обставини справи та сталість судової практики при вирішенні аналогічних спорів, суд вважає, що досудовий аналіз судової практики та вивчення матеріалів справи не вимагав великого обсягу юридичної й технічної роботи в цій частині.

Представником позивача не надано до суду належних доказів щодо часу, витраченого на виконання деяких послуг (консультації он-лайн, участь в переговорах з винною в ДТП особою та її представником). Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в частині тривалості проведення переговорів з відповідачем суд не приймає, оскільки вони суперечливі між собою та поясненнями відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат та кількість годин на правову допомогу не відповідає критерію розумності, є неспівмірними з фактичним обсягом виконаної роботи та з її складністю. Сума відшкодування не в повній мірі відповідає критерію реальності адвокатських витрат - встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також не є співмірною з ціною позову.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Згідно з ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Так, при зверненні позивача до суду ним заявлено позовні вимоги майнового характеру та визначено ціну позову з урахуванням приписів пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України у розмірі 54904, 77 грн., отже розмір судового збору згідно пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» мав становити 1 % ціни позову, тобто 549, 05 грн., однак не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908, 00 грн. (100 %).

За результатами судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: 44904, 77 грн. : 54904, 77 грн.: х 100 % = 81, 79 %, тобто задоволено 81, 79 % від заявленої суми.

З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 908 грн. х 81, 79 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 742, 65 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення витрати, пов`язані з автотоварознавчими дослідженнями.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених витрат на проведення досліджень, стороною позивача до суду надано: договір №2/1/20 про надання послуг з автотоварознавчого дослідження від 14.01.2020 року, укладений між адвокатом Микитюком Василем Олександровичем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , у якому містяться відомості про вартість робіт та порядок розрахунків; акт прийому-передачі робіт від 27.01.2020 року, дублікат квитанції №0.0..1 від 28.01.2020 року про оплату проведеного дослідження у розмірі 2500, 00 грн.; договір №23/3/20 про надання послуг з автотоварознавчого дослідження від 18.05.2020 року, укладений між адвокатом Микитюком Василем Олександровичем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , у якому містяться відомості про вартість робіт та порядок розрахунків; акт прийому-передачі робіт від 25.05.2020 року, дублікат квитанції №0.0..1 від 22.06.2020 року про оплату проведеного дослідження у розмірі 500, 00 грн. (а. с. 23-25, 33-35).

З урахуванням наведеного, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача також витрати, пов`язані із проведенням автотоварознавчих досліджень на загальну суму 3000, 00 грн.

Керуючись статтями 4, 5, 11-13, 43, 76-77, 81, 83, 141, 263-265, 268, 272-274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду у розмірі 44904 (сорок чотири тисячі дев`ятсот чотири) грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , витрати, пов`язані із проведенням автотоварознавчих досліджень у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 742 (сімсот сорок дві) грн. 65 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20.09.2021.

Суддя В.В. Щепіхіна