Справа №766/8080/21 н/п 2-о/766/495/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.09.2021 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Сауляк Я.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника зацікавленої особи Усатенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

встановив:
Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України з 24 серпня 1991 року по теперішній час, в обґрунтування заяви зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 про що виконавчим комітетом Микільської сільської ради Білозерського району Херсонській області, видано свідоцтво про народження актовий запис № 28. У 1974 році приїхав на постійне проживання до міста Херсона та розпочав свою навчальну та трудову діяльність, а саме: з 1974-1978 року навчався у Херсонському машинобудівному технікумі; з 1978-1980 роки служив у радянській армії і після цього проживав у м. Херсоні. У 1980 році його прийняли на облік та з 1993 року перебував на обліку Суворовського РВК Херсонської області. Прийняв військову присягу на вірність Україні. З 1980-1981 - працював у Херсонському управлінні Гортопливо на посаді інженер механік; 1981-1982 - року працював автослюсарем 5 -го розряду у Херсонському РСУ Черноморремстройтреста; 1982-1983 - роки працював у транспортному цеху слюсарем з ремонту автомобілів та факторів; 1983-1984 роки працював майстром авто гаражу у Херсонському обласному підприємстві «Вторчермет»; 1984-1985 року - працював інженером-механіком у Херсонському заводі керамічних виробів; 1985-1986 року - працював механіком у Херсонському РСУ Черноморремстройтреста; 1986- працював старшим інспектором «Укрзападнафтогаз-строй»; 1987-1996 - працював механіком, інженером технологом в північній виправній колонії Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Херсонській області. За цей період був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а з 1980 по 1993 роки зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 24.01.1981 року зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу має двоє дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 З 11.08.1993 року по 13.05.1998 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , де проживав зі своєю родиною, а саме з дружиною ОСОБА_2 та двома дітьми. У 1994 році рішенням правління Північної виправної колонії (№ 90) мені ОСОБА_1 , як відмінному робітнику було виділено допомогу, яка передбачала сплату внеску у розмірі 300 тис. грн. за кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка до певного періоду часу належала йому на праві власності. 02.12.1997 року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона шлюб розірвано. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 06.04.1998 року (справа № 2-306 98) його було виселено, про що він дізнався у 2019 році коли прийшов робити паспорт, де йому повідомили, що за даною адресою він не зареєстрований. На даний час бажає отримати паспорт громадянина України, замість загубленого, але в довідці Дніпровського РВ у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Заінтересованою особою Управління ДМС України в Херсонській області надано письмові пояснення по справі зі змісту яких вбачається, що заявник втратив свій паспорт громадянина колишнього СРСР і на теперішній час не має при собі документа, що посвідчує особу. За результатами перевірки складено висновок про відмову у видачі заявнику паспорта громадянина України замість втраченого, видано довідку про те, що особу встановлено, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави та довідку про те, що станом на 24.08.1991 року заявник перебував у громадянстві колишнього СРСР. Зазначає, що Закон пов`язує набуття громадянства з конкретним проміжком часу, зокрема факт постійного проживання на території України до 24.08.1991 року або станом на 24.08.1991 року , тому в іншому випадку рішення суду не буде мати юридичного значення для вирішення витання щодо набуття ним громадянства України. Документи надані ОСОБА_1 не підтверджують факт його проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Тому просили відмовити у задоволенні вимог заявника про встановлення факту постійного проживання на території України з 24.08.1991 року.

Заявник в судове засідання підтримав заявлені вимоги просив їх задовольнити, з підстав у ній викладених.

Представник Суворовського районного відділу у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не відомо.

Представник Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду.

Вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Понятівка Білозерського району Херсонської області, про що виконавчим комітетом Микільської сільської ради Білозерського району Херсонській області, видано свідоцтво про народження актовий запис № 28.

Трудова книжка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджує, що ОСОБА_1 з 27.12.1976 року по 09.01.1996 року працював в м. Херсоні.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 виданий 24.02.1978року ОСОБА_1 в тому, що він в 1974 поступив до Херсонського машинобудівельного технікуму Мінтракторсельхозмаша та в 1978 році закінчив.

10.04.1978 року ОСОБА_1 отримано військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий Белозерським районним військовим комісаріатом Херсонської області.

У 1994 році рішенням правління Північної виправної колонії (№ 90) мені ОСОБА_1 , як відмінному робітнику було виділено допомогу, яка передбачала сплату внеску у розмірі 300 тис. грн. за кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

02.12.1997 року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 24.01.1981р. Херсонським міським відділом ЗАГС, актовий запис №83, розірвано. Від шлюбу має двоє дітей.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона № 2-306 1998р. від 06.04.1998 року усунено перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_4 , шляхом виселення з неї ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ОСББ «ЖБК-101» від 18.05.2021р. виданого ОСОБА_7 , в тому, що за адресою АДРЕСА_5 зареєстровані п`ять членів сім`ї, в тому числі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає з 2015 року , але не зареєстрований.

Згідно довідки Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області від 03.11.200 року, ОСОБА_1 звернувся до відділу із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Відповідно до відповіді за вих. № 6512-1941/6512-20 від 03.11.2020 року, що повідомлено, що за результатами перевірок не встановлено належність ОСОБА_1 до громадянства України. Для встановлення належності до громадянства України необхідно надати до територіального підрозділу міграційної служби документи до переліку яких входить заява про встановлення належності до громадянства України встановлення зразку; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності подається довідка про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи та території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

В ході судового розгляду справи повністю знайшов підтвердження факт, що заявник станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України, нікуди не виїжджав та працював у м. Херсоні, що також підтвердили свідки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року по теперішній час - доведеним.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, ст.ст.12,13,293,315-318,365 ЦПК України, суд,-

ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонська область, Білозерський район, с.Понятівка на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. І. Кузьміна

Повний текст рішення складено 21.09.2021 року.