Справа № 939/1466/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.

за участю секретаря Рассказової М.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати, неустойки, 3 відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 листопада 2020 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір на виготовлення та постачання продукції № 107, загальна вартість замовлення, відповідно до специфікації № 107 до договору, складає 20176,00 грн. Під час підписання вказаного договору у відповідності до п. 10.4 було здійснено передплату за товар в розмірі 14100,00 грн. Пунктами 10.2, 10.3 визначено, що завдаток на виготовлення продукції вказаної в договорі перераховується у розмірі 70% від загальної суми продукції, на корпоративний картковий рахунок на ім`я ОСОБА_2 . Остаточний розрахунок за продукцію в розмірі 30% передається працівнику компанії після підписання акту виконаних робіт або в пункті видачі компанії перевізника наложеним платежем. Відповідно до п. 15.2 договору термін виготовлення продукції складає 21 день з моменту оплати. Таким чином, товар мав бути виготовлений в строк до 30 листопада 2020 року, проте станом на 30 червня 2021 року основне зобов`язання за договором виконавцем не виконано та не повернуто попередню оплату. Пунктом 13.3 договору неустойку визначено в розмірі 0,02% від суми договору за кожен день затримки. Оскільки відповідач прострочив виготовлення та поставку продукції вона (позивач) нараховує штрафні санкції за весь час прострочення починаючи з 30 листопада 2020 року на всю суму простроченого зобов`язання. Крім того, зазначила, що невиконання відповідачем умов договору призвело до нервових переживань у неї (позивача) та її чоловіка, і погіршення їхніх стосунків в цілому. Вона була змушена витрачати власний час та гроші на звернення до юристів, правоохоронців, пошук інших організацій, які могли виготовити інше ліжко, що зайняло багато часу, який не можливо повернути, а лише відшкодувати. Оскільки неправомірними діями відповідача, пов`язаними з не виконанням умов укладеного договору та неповерненням коштів, їй (позивачу) було завдано майнової шкоди та збитків, які знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з вказаними діями відповідача, просила стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 16744,69 грн, в тому числі: суму передплати за договором 14100,00 грн, неустойку 859,50 грн, інфляційні втрати 1432,12 грн, 3% річних 353,07 грн та суму моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Ухвалою суду від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 листопада 2020 року між ФОП ОСОБА_3 , в особі директора ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 укладено договір на виготовлення та постачання продукції № 107 (а.с. 30-32).

Специфікацією № 107 до договору затверджено характеристики, кількість, номенклатуру та загальну вартість партії товару, що становить 20176,00 гривень (а.с. 33).

Згідно п. 10.4 договору завдаток на виготовлення продукції отриманий в розмірі 14100,00 гривень.

Згідно з п. 10.3 договору остаточний розрахунок за продукцію у розмірі 30% передається працівнику компанії при отриманні товару покупцем в момент його доставки, або у пункті видачі компаній перевізника наложеним платежем (а.с. 31 зворотній бік).

Відповідно до п. п. 15.1, 15.2 договору (а.с. 32) строки на виконання робіт вступають в силу на наступний день з моменту отримання передоплати продукції. Термін виготовлення продукції 21 робочий день (+ 3 дні) з дня оплати згідно внутрішньому графіку відправок.

Згідно з вимогами п. 13.3 договору за порушення сторонами строків виконання зобов`язань за договором, винна сторона виплачує іншій стороні неустойку в розмірі 0,02% від суми договору за кожен день затримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суду боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов договору термін виготовлення продукції 21 робочий день (+ 3 дні) з дня оплати згідно внутрішньому графіку відправок. Строки на виконання робіт вступають в силу на наступний день з моменту отримання передоплати продукції. Позивачем здійснено передоплату на виготовлення продукції у розмірі визначеному договором у день його підписання 09 листопада 2020 року.

Враховуючи наведене, останнім днем виконання робіт є 11 грудня 2020 року, а тому з наступного дня (12 грудня 2020 року) відповідач вважається таким, що прострочив зобов`язання.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань просить стягнути з останнього за період з 30 листопада 2020 року по 30 червня 2021 року грошові кошти у розмірі 859,50 грн неустойки, 1432,12 грн індексу інфляції та 353,07 грн три відсотки річних. Проте, суд не повністю погоджується з правильністю нарахування зазначених сум, оскільки в ці суми позивачем було частково враховано період погодженого сторонами виконання робіт, а саме період з 30 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року.

За таких обставин, оскільки відповідач умови договору не виконав, докази, що підтверджують виконання договору суду не надав, суд вважає за необхідне задовольняючи частково в цій частині позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача грошові кошти в розмірі 16676,43 грн, з яких: 14100 грн сума передплати за договором; 811,08 грн неустойка за період з 12 грудня 2020 року по 30 червня 2020 року; 1432,12 грн інфляційні втрати за період з 12 грудня 2020 року по 30 червня 2020 року з урахуванням заявлених позивачем вимог; 333,23 грн 3% річних за період з 12 грудня 2020 року по 30 червня 2020 року.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 23 та 1167 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс19).

Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Оскільки неправомірні дії відповідача, які полягають у невиконанні зобов`язань за договором, призвели до нервових переживань та моральних страждань позивача, враховуючи час, який позивач витрачає на захист своїх прав, на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги у цій частині, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 908 гривень.

Керуючись ст. 16, 23, 509, 526, 549, 611, 612, 625, 655, 712, 1167 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати, неустойки, 3 відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16676 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 43 копійки, з яких: 14100,00 грн сума передплати за договором, 811,08 грн неустойка, 1432,12 грн інфляційні втрати та 333,23 грн 3% річних.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід бюджету судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23 вересня 2021 року.

СуддяМ.Герасименко