Справа № 642/4167/20
Провадження № 2/642/31/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря Самотой В. С., Старікова О. В., Корявець Ю. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - Халілова А. С. ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

18.08. 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму боргу у розмірі 3300 доларів США, суму 10% річних за договором позики у сумі 1056 доларів США, суму судового збору у розмірі 1203 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7600 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 3300 доларів США, що на момент укладення договору позики за курсом Національного банку України складає 91238 грн. 40 коп, строком на 1 рік до 26.07.2018 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем власноруч була написана відповідна розписка, згідно якій сторони домовилися, що ОСОБА_3 зобов`язується повернути всю позику із сплатою 10% відсотків річних. Станом на дату подання позовної заяви ОСОБА_3 жодним чином не виконала власні зобов`язання з повернення грошових коштів, від будь-яких зустрічей та перемовин відносно виконання договору ухиляється, в результаті чого порушила умови договору позики та станом на момент звернення до суду з позовом заборгувала позивачу загальну суму грошового зобов`язання, що складає 4356 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на серпень 2020 року складає 120434 грн. 68 коп., у звязку з чим змушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року провадження за вищевказаним позовом відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 20-21).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року провадження за вищевказаним позовом переведено у розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче судове засідання (а. с. 75-76).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 83-84).

10.09.2020 року від представника відповідача - адвоката Халілова А. С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, вказавши, що позивачем було подано скаргу до Харківської обласної колегії адвокатів щодо надання грошових коштів в сумі 3000 доларів США адвокату Халілову А. С. за адвокатські послуги за позовом ОСОБА_3 та 300 доларів США на особисті витрати відповідача; договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладався, грошові кошти не передавалися, розписка була написана під впливом обману з боку позивача, тому просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а. с. 25-26).

Суд, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

26 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 3300 доларів США, що є еквівалентом 84480 грн. 00 коп. з метою оплати послуг адвоката, лікування у лікарні та харчування строком на 1 рік.

На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем власноруч була написана відповідна розписка, згідно якій сторони домовилися, що ОСОБА_3 зобов`язується повернути всю позику своєчасно із сплатою 10% відсотків річних (а. с. 15).

Розписка про отримання грошей ОСОБА_3 , датована 26.07.2017. В розписці відповідач вказала, що гроші їй потрібні для оплати послуг адвоката, і в той же день 26.07.2017 відповідачем укладено Договір про надання правової допомоги з адвокатом.

26.11.2018 року, 20.07.2020 року ОСОБА_1 було направлено ОСОБА_3 претензії з вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 3300 доларів США зі сплатою 10% річних. (а. с. 28-33, 41-42).

Відповідач ОСОБА_3 жодним чином не виконала власні зобов`язання з повернення грошових коштів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що їй відомо, факт визнання ОСОБА_3 боргу перед позивачем ОСОБА_1 .

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно умовам договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження факту укладення договору позики з відповідачем позивач надав письмову боргову розписку.

Таким чином, у вказаній розписці зазначено всі істотні умови укладеного сторонами договору, а саме: дата отримання позики, її сума, проценти за користування позикою, умови та строк її повернення.

В той же час, щодо визначення розміру вказаної заборгованості суд приймає до уваги наступне.

Так, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, в той час як згідно з ч. 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами ч. 1 цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк, на який надається позика. В межах цього строку відповідач мала повертати позивачу позику і сплатити проценти.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Сторони договору позики досягли згоди стосовно сплати винагороди за користування сумою позики та визначено строк, на який надається позика, а саме: сума процентів за користування позикою за період 26.07.2017 до 26.07.2018 року передбачена у розмірі 10% річних, що складає 330 доларів США.

В позовній заяві позивач просить стягнути проценти за договором позики від 26.07.2017 року і за період після обумовленого договором позики строку, на який надавалася позика, тобто після 26.07.2018 року.

Оскільки сторони строк договору позики окремо не визначили, а погодили строк, на який надається позика, то після закінчення вказаного строку відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором позики. Відтак, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щорічну виплату процентів до дня повернення позики в даному випадку може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку надання позики.

Позовна вимога про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процентів за користування грошима за договором позики від 26.07.2017 року за період з 27.07.2018 року до подання позову до суду, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відтак, за договором позики від 26.07.2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума позики 3300 доларів США, а також проценти за користування даними грошовими коштами, виходячи з процентної ставки 10% на рік за період з 26.07.2017 по 26.07.2018 року у сумі 330 доларів США (3300/100%) х 10% = 330), всього 3630 доларів США (3300+330= 3630).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (п. 10 Постанови Пленума Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Крім того, слід зазначити, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а тому обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за договорами позики в доларах США, так як саме в цій іноземній валюті була надана позика за вказаними договорами, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

Згідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд визнає неналежними доказами копію скарги ОСОБА_1 до Харківської обласної колегії адвокатів щодо неправомірних, на думку заявника, дій адвоката Халілова А. С., письмові пояснення адвоката Халілова А. С. на вищезазначену скаргу, копії квитанцій до прибуткового касового ордеру про сплату ОСОБА_3 гонорару адвокату; копії реєстраційного журналу обліку звернень адвоката Халілова А. С.; копії договорів про надання адвокатських послуг між ОСОБА_3 та адвокатом Халіловим А. С. від 26.07.2017 року та від 29.08.2017 року; копію заповіту ОСОБА_3 від 22.08.2017 року, оскільки зазначені докази не стосуються предмета доказування, у зв`язку з чим не бере їх до розгляду. (а. с. 35-40, 44-48, 50-54, 61-65, 78-79).

Станом на 01.10.2021 відповідач вищевказану суму грошей не повернула, що свідчить про її не бажання повертати належні позивачу гроші і порушення нею зобов`язання щодо їх повернення за договором позики, у зв`язку з чим суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 3300 доларів США, 10 % річних у сумі 330 доларів США, в іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 980,08 грн. (3630 дол. США х 27,02 грн / 100%), виходячи з еквіваленту у грошовій валюті України станом на 03.09.2021 за курсом НБУ 1 долар США - 27, 02 грн.

Враховуючи, що позивачем розрахунок витрат на професійну правничу допомогу суду не наданий, позивач та ї представник не зробили заяву про надання таких доказів в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 83, 134,137,141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики від 26 липня 2017 року у розмірі 3300 (три тисячі триста) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму 10 процентів річних за договором позики від 26 липня 2017 року за період з 26.07.2017 року по 26.07.2018 року у розмірі 330 (триста тридцять) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 08 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017р., до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 04.10.2021

Суддя А.М. Гримайло