КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 824/113/21
провадження № 22-ск/824/19/2021
У Х В А Л А

20 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Олійника В.І., при секретарі Панчошній К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року у справі №224/2019 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» до SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl, про стягнення 604 535, 84 євро неустойки, відшкодування витрат на оплату арбітражного збору та гонорару адвокатів, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl на користь ТОВ «Нафтогазмонтаж» 5 998,80 Євро штрафу, 150,79 Євро відшкодування витрат на арбітражний збір та 1 500 Євро на відшкодування витрат на оплату адвокатських послуг, в разом - 7 649,59 Євро. В іншій частині позову відмовлено. Покладено на позивача арбітражний збір в сумі 15 080,97 Євро та арбітражні витрати в сумі 8 785,39 Євро.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач ТОВ «Нафтогазмонтаж» 18 травня 2021 року звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року у справі №224/2019.

Заява мотивована тим, що між позивачем, як покупцем, і відповідачем, як продавцем, укладено договір на поставку обладнання №080317-3 / 08.03.2017 від 08.03.2017 року.

За умовами зазначеного договору, продавець зобов`язався передати у власність покупця обладнання в блочно-комплектному виконанні, іменоване в подальшому «Продукція», перелік якого відповідає вимогам «Технічних вимог до установки осушки газу (УТОГ) на УКПГ Пасічна», оформлених як Додаток №1 до договору, а покупець зобов`язався прийняти продукцію і оплатити за неї обумовлену ціну.

Згідно з п.3.2 Договору передача продукції проводиться в терміни, визначені в Додатку №3 до цього Договору. Продавець гарантує дотримання термінів передачі за умови виконання покупцем термінів і умов оплати, передбачених пунктом 4.5 цього Договору.

Крім того, п.3.3 Договору передбачено, що в разі не передачі продукції в термін, обумовлений п.3.2 Договору, з вини продавця або з причин передачі неякісної та (або) пошкодженої продукції під час транспортування, покупець має право застосувати штрафні санкції згідно зі статтею 8 Договору.

За п.3.4 Договору здача-приймання продукції проводиться: за кількістю - згідно з товаросупровідними документами, за якістю - згідно з документами, що посвідчують якість продукції. Факт здачі-приймання фіксується підписанням відповідного Акту.

Згідно з п.7.2.1 Продавець зобов`язаний забезпечити терміни передачі і якість Продукції, передбачені цим Договором.

Станом на дату подачі позову акти здачі-приймання продукції не підписані, Відповідачем не надано перелік документів згідно з п.2, п.3.5 Договору.Відповідач свої зобов`язання з постачання продукції в строки, що визначаються п.3.2 Договору та Додатком №3 до договором виконав неналежним чином.

Таким чином, відповідачем не було здійснено своєчасну поставку продукції, що призвело до виникнення збитків і упущеної вигоди з боку Позивача, оскільки останній, укладаючи цей Договір, мав намір в подальшому реалізувати поставлене обладнання іншим контрагентам в обумовлені терміни і на умовах договорів, укладених з цими контрагентами. Тобто, з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань з постачання обладнання позивачем були понесені збитки і застосовані штрафні санкції тощо за договорами з іншими контрагентами.

Статтею 8 Договору зумовлена відповідальність Сторін Договору, зокрема п.8.1. Договору передбачено, що в разі порушення умов договору на Сторони покладається відповідальність передбачена законодавством України.

Вказував, що відповідно до п.8.4 Договору продавець сплачує штрафну неустойку в розмірі 0,2% від загальної суми Договору за кожен день, який перевищує терміни передачі продукції та додатку № 2, встановлені п.3.2. і 3.6. договору. У разі, якщо таке прострочення триває більш ніж 30 робочих днів, продавець сплачує покупцю додатково 12% від вартості не поставленої Продукції.

Відповідно до додатку №3 до договору термін поставки настав 31.08.2017 року.

В порушення термінів поставки, відповідач поставив продукцію частково: 25.02.2019 року, 28.02.2019 року, 28.03.2019 року, 01.04.2019 року, 02.04.2019 року та 03.03.2019 року. Відповідач не надав для підписання актів прийому-передачі продукції та технічну документацію, що передбачено п. 3.4, 3.5 Договору.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 469 460,12 Євро (0,2% пені за день прострочення) і 135 075,72 Євро (штраф 12% від суми договору), загальна сума - 604 535,84 Євро, що згідно з офіційним курсом НБУ на день подачі позову становить 16 093 046,30 гри .

Таким чином, позивач ТОВ «Нафтогазмонтаж» вважає, що МКАС вирішуючи дану справу дійшов не вірного висновку, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення, а саме:

1) Не взято до уваги обґрунтування позивача щодо стягнення штрафних санкцій, не взято до уваги умови договору та додатків до нього, де чітко сторони погодили строки доставки товару та інші умови.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). МКАС приймаючи рішення у справі взяв до уваги лише протокол наради (протокол совещания) від 15.12.2018 року, з якого ніби вбачається, що сторони змінили строк поставки. Це сторона вважає помилкою, оскільки даний протокол носить виключно інформативний характер та не є додатком до договору, оскільки в даному протоколі не зазначено, що він є невід`ємною частиною договору та не визначено до яких конкретно розділів, пунктів договору внесені зміни.

2) Відповідно до п.11.2 Договору будь які зміни чи доповнення договору оформлюються в письмовому вигляді. В протоколі не зазначено, що він є доповненням до договору, з його змісту вбачається дослівно: «Протокол совещания выполнения работ по Договорам на поставку оборудования: №080317-1/08.03.2017; 080317-2/08.03.2017; 080317-3/08.03.2017.». В даному протоколі чітко не визначено, які умови змінено саме по договору 08031703/08.03.2017.

Договір та додатки до нього складено на англійській та російській мові, а протокол складено на румунській та російській мовах, тобто у формі, яка не відповідає формі договору.

Відповідно до ст.654 ЦК України, будь-які доповнення та зміни договору є новим договором між сторонами і тому повинні бути здійснені в такій самій формі, що і первинний договір. Незважаючи на деякі відмінності у формулюваннях, по суті договори зазвичай передбачають, що будь-які доповнення та зміни договору повинні бути здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками сторін.

Таким чином, заявник зазначає, що підставою для оскарження винесеного рішення є те, що суд вийшов за межі арбітражної угоди в розумінні ст.34 Закону України «Про Міжнародний комерційний арбітражний суд». А арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо суд визначить, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічне положення містить частина друга статті 34 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

За статтею 5 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Наголошував, що у рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та в рішенні від 28жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ указав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням § 1 статті 6 Конвенції.

Отже, Верховний Суд у Постановах від 17.12.2020 року №824/47/20 та від 11.10.2018 року №796/124/2018 звертає увагу на те, що суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.

Враховуючи наведене та у зв`язку з тим, що оспорюване рішення суперечить публічному порядку України та з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, заявник вважає, що Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року має бути скасовано.

В судовому засіданні представник ТОВ «Нафтогазмонтаж»підтримала заяву про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року та просила її задовольнити.

Представник SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl заперечив проти заяви та просив відмовити в її задоволенні.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.454 ЦПК України справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи за заявою та матеріали справи №224/2019, доводи заяви та заперечення на неї, апеляційний суд прийшов до висновку, що заява про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Сторони мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Згідно з ч.ч.1-5 ст.457 ЦПК України справа про оскарження рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу розглядається суддею одноособово протягом тридцяти днів з дня надходження до суду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Справа розглядається судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цим розділом.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим законом ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачено у цьому Законі.

Частиною 1 ст.34 зазначеного Закону передбачено, що оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з п.п.2 та 3 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

За п.п.«б» п.2 ч.2 ст.459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо суд визначить, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічне положення містить частина 2 статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснено, що під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Відповідно до ч.2 ст.34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення може бути скасоване судом, зазначеним в пункті 2 статті 6, лише у разі, якщо:

1) сторона, що заявляє клопотання про скасування, подасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону, від якого сторони не можуть відступати, або за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону; або

2) суд визначить, що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Згідно зі ст.16 вказаного Закону питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад Арбітражного суду, який розглядає спір.

В силу положень статті 7 Закону Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України має право розглядати спори за наявності письмової угоди сторін про передачу спору, що виник між ними або може виникнути у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні, на вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до п.1 ст.7 вищевказаного Закону арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні.

Виходячи з вищевикладених обставин і вивчивши заяву ТОВ «Нафтогазмонтаж» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року суд вважає її необґрунтованою та такою, яка повинна бути відхилена, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи відсутні підстави для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року.

Згідно зі ст.1 Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах від 30.01.2002 року (ратифікований Законом №2822-IV від 07.09.2005 року) громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони щодо своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до суду, органів прокуратури в Україні та органів Громадського міністерства у Румунії, органів нотаріату в Україні та публічних нотаріусів у Румунії (які надалі іменуються "установи юстиції") та в інші установи другої Договірної Сторони,

до компетенції яких належать цивільні справи, можуть виступати в

них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші

процесуальні дії на тих самих умовах, як і громадяни цієї Договірної Сторони.

Цивільними справами в розумінні цього Договору вважаються

також сімейні та комерційні справи.

Суд за відсутності підстав для відмови у відкритті провадження у справі або повернення заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу не пізніше п`яти днів з дня надходження такої заяви відкриває провадження у справі і пропонує учасникам справи подати свої заперечення (пояснення) з приводу поданої заяви та докази, на яких такі заперечення (пояснення) ґрунтуються, і визначає термін для подачі таких заперечень (пояснень) і доказів.

Відповідно до ст.460 ЦПК України за наслідками розгляду справи про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»: «До сторін повинно бути рівне ставлення і кожній сторони повинні бути надані всі можливості для викладу своєї позиції.»

Рівність як принцип цивільного права - це, перш за все, рівність правових можливостей суб`єктів правовідносин. Він проявляється в рівності прав учасників цивільного обороту в їх загальний статус, поза зв`язком з конкретними правовідносинами.

Принцип рівності учасників використовується судами для забезпечення рівних правових можливостей при вступі до цивільні правовідносини, при придбанні цивільних прав та обов`язків.

Також принцип рівності учасників цивільних правовідносин передбачає розгляд всіх заяв учасників та забезпечення додержання їх прав.

Отже, МКАС при ТПП України розглянув спір між ТОВ «Нафтогазмонтаж» та SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl з дотриманнями всіх норм справедливого, суперечливого, рівного і справедливого правосуддя.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» "1.Протягом терміну, узгодженого сторонами або визначеного третейським судом, позивач повинен заявити про обставини, підтверджують його позовні вимоги, про питання, які підлягають рішенням, і про зміст своїх позовних вимог, а відповідач повинен заявити свої заперечення з цих причин, якщо тільки сторони не домовилися про інше щодо необхідних реквізитів таких заяв. Сторони можуть подати разом із своїми заявами всі документи, які вони вважають що мають відношення до справи, або можуть зробити посилання на документи або інші докази, які вони представлять надалі.

2. Якщо сторони не домовилися про інше, в ході арбітражного розгляду будь-яка сторона може змінити або доповнити свої позовні вимоги або заперечення проти позову, якщо тільки третейський суд не визнає недоцільним дозволити таку зміну або доповнення з урахуванням допущеної затримки."

Згідно зі ст.28 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» "1. Третейський суд вирішує спір згідно з такими нормами права, які сторони обрали, як застосовуються до суті спору. Якщо в ньому не висловлено іншого наміру, будь-яку вказівку на право чи систему права якоїсь держави має тлумачитися як безпосередньо відсилає до матеріального права цієї держави, а не до її колізійних норм.

У разі відсутності будь-якої вказівки сторін третейський суд застосовує право, визначене згідно з колізійними нормами, які він вважає застосовними.

У всіх випадках третейський суд приймає рішення відповідно до умов угоди і з врахуванням торгових звичаїв, що стосуються даної угоди.

Між сторонами застосовувалися положення Регламенту МКАС при ТПП України, які передбачали можливість відправки документів по електронній пошті, які були згадані вище (ст.11 з Регламенту МКАС при ТПП України та ін.).

Тобто, сторони погодили застосування процедури, передбаченої Регламентом МКАС при ТПП України, а вищевказані аргументи ТОВ «Нафтогазмонтаж» є необґрунтованими.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що арбітражна процедура по розгляду справи повністю відповідала вимогам закону, а тому слід відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Нафтогазмонтаж» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року у справі №224/2019 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» до SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl, про стягнення 604 535, 84 євро неустойки, відшкодування витрат на оплату арбітражного збору та гонорару адвокатів.

Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року у справі №224/2019 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» до SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl, про стягнення 604 535, 84 євро неустойки, відшкодування витрат на оплату арбітражного збору та гонорару адвокатів залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23, 268, 457, 459, 460 ЦПК України апеляційний суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року у справі №224/2019 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» до SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl, про стягнення 604 535, 84 євро неустойки, відшкодування витрат на оплату арбітражного збору та гонорару адвокатів відмовити.

Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19 лютого 2021 року у справі №224/2019 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» до SC TOTALGAZ INDUSTRIE srl, про стягнення 604 535, 84 євро неустойки, відшкодування витрат на оплату арбітражного збору та гонорару адвокатів залишитибез змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала суду якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2021 року.

Суддя Київського

апеляційного суду В.І. Олійник