КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3669/21 Головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 2 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між сторонами дочка проживає разом з нею та судовим наказом, виданим 30 червня 2020 року Вишгородським районним судом Київської області, з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач не виконує належним чином покладеного на нього обов`язку по сплаті аліментів та має заборгованість.

У липні 2020 року вона звернулась до Вишгородського дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) «Сонечко» за своїм зареєстрованим місцем проживання з метою зарахування дитини до вказаного закладу, однак їй було повідомлено про неможливість зарахування дитини з підстав відсутності вільних місць. У зв`язку з чим позивач, виходячи із обставин, що склалися, 1 серпня 2020 року уклала з приватним закладом/дитячим садком «Заклад дошкільної освіти «Кідс Город» договір про надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти та договір щодо організації харчування дитини. Позивачем було сплачено за відвідування дитиною цього приватного дитячого садка та за послуги з організації харчування ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 37 672,00 грн, тому вона вважає, що такі витрати викликані особливими обставинами і є додатковими витратами на дитину, а відповідач, окрім сплати аліментів, розміру яких є недостатньо для оплати послуг приватного дитячого садка, повинен сплатити вказану суму на її користь, чого в добровільному порядку робити не бажає.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 2 серпня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, навчання дитини у приватному садку за власним бажанням позивача не зумовлене розвитком особливих здібностей дитини чи іншими обставинами, які викладені у статті 185 СК України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Літвінова О.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення,яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що позивач не погоджувала з відповідачем укладення нею відповідного договору із приватним дошкільним навчальним закладомта необхідністю відвідування дочкою саме цього закладу, тоді як частиною другою статті 151 СК України передбачено, що батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Позивач не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною та брати участь у її вихованні, проте останній не надав жодної пропозиції щодо зарахування дитини до іншого дошкільного закладу. При цьому сплата відповідачем аліментів - це його обов`язок, як і брати участь у додаткових витратах на дитину, утім присуджені відповідачу аліменти, по яким на час звернення з цим позовом був борг, не включали в себе оплату відвідування дитиною платного дитячого садка. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження прийняття участі в додаткових витратах на спільну дитину, а його посилання у відзиві на позовну заяву, які взяті судом першої інстанції до уваги, не ґрунтуються на матеріалах справи. Окрім того, твердження суду першої інстанції про те, що витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами є помилковими та не відповідають положенням Закону України «Про дошкільну освіту» і статті 185 СК України.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 28 серпня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2020 року у справі № 363/5428/19 за ініціативи позивача.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка після припинення шлюбних відносин батьків залишилася проживати разом з матір`ю і фактично вони проживають по АДРЕСА_1 .

На підставі судового наказу від 30 червня 2020 року, виданого Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/1677/20, з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на утримання спільної дочки у розмірі 1/4 частин від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам № 263, виготовленою 11 січня 2021 року державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Садіковою А.О., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 за період з 12 травня 2020 року по 30 грудня 2020 року становила 8 811,61 грн.

Як вказувала ОСОБА_1 в суді першої інстанції, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проте фактично з дитиною проживає у м. Вишгороді Київської області та у липні 2020 року звернулась безпосередньо до Вишгородського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Сонечко» із проханням зарахувати її дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю вільних місць у закладі.

Встановлено, що 1 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та приватним закладом «Заклад дошкільної освіти «Кідс Город» укладено договір № 42/2020 про надання освітніх послуг, за умовами якого щомісячна плата за надані освітні послуги у сфері дошкільної освіти та за догляду за дитиною становить 6 500,00 грн.

Крім того, у відповідності до договору № 42/2020 про надання послуг (щорічний внесок) від 1 серпня 2020 року, укладеного позивачем із ФОП ОСОБА_4 , щорічний внесок становить 3 000,00 грн.

Також 1 серпня 2020 року позивач уклала з ФОП ОСОБА_5 договір № 42/2020 щодо організації харчування, відповідно до якого розмір оплати за харчування складає 50,00 грн (згідно абонементу неповного дня) та 100,00 грн за один день постачання товару.

В подальшому, позивачем подано міському голові м. Вишгорода ОСОБА_6 заяву від 3 серпня 2020 року з проханням посприяти у влаштуванні дитини ОСОБА_3 у ДНЗ «Сонечко».

Листом Вишгородського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Сонечко» № 64/1 від 21 вересня 2020 року повідомлено міського голову і позивача про критичну ситуацію щодо співвідношення кількості місць у закладі та дітей, які виховуються в ньому. Зазначено, що існуюче навантаження груп унеможливлює організацію освітнього процесу відповідно до вимог чинного законодавства та вказано про неможливість зарахування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаного ДНЗ.

Як свідчать матеріали справи, в рамках укладених договорів позивач сплатила на користь приватного закладу «Заклад дошкільної освіти «Кідс Город» за надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти грошові кошти у розмірі 31 022,00 грн, що підтверджується квитанціями № М8ТВ-5НТ6-1Н9К-0Т26 від 10 серпня 2020 року, № 2РАК-57К0-МТРВ-Е0К9 від 6 жовтня 2020 року, № В1Х4-4038-119Р-2А66 від 3 листопада 2020 року, № ЕХ4Р-38ВТ-14ТЕ-ХН49 від 9 листопада 2020 року, № 17ЕА-643С-ВА0Т-851А від 21 січня 2021 року та № 9ХС7-8КМЕ-КСТА-48РХ від 1 березня 2021 року.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 3 вересня 2020 року позивачем на виконання договору № 42/2020 про надання послуг (щорічний внесок) було сплачено щорічний внесок по догляду за дитиною в сумі 1 500,00 грн.

За послуги з організації харчування дитини позивач сплатила ФОП ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 6 650,00 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0..1 від 29 серпня 2020 року, № 0.0..1 від 13 вересня 2020 року, № С127-АХК1-149С-А19Е від 18 жовтня 2020 року, № 442С-С160-38Е5-426С від 18 жовтня 2020 року, № 2Т17-67Р0-ВСА7-42Х9 від 3 листопада 2020 року, № СМ87-С47Н-024С-В03Р від 19 листопада 2020 року, № Т02М-7Х33-МЕ9Р-К431 від 21 грудня 2020 року, № С225-2953-9МАК-Р10М від 22 січня 2021 року, № 2Р1А-47А3-Х7МХ-МТ7Т від 28 січня 2021 року.

Отже, ОСОБА_1 за відвідування спільної з ОСОБА_2 дитини приватного садка було сплачено 37 672,00 грн, які вона просить стягнути з останнього, як понесені додаткові витрати на дитину, вважаючи, що такі витрати носять характер саме додаткових витрат, пов`язаних із особливими обставинами - неможливістю зарахувати дитину до дитячого садка комунальної форми власності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (стаття 6 СК України).

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 СК України).

Згідно із статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу статі 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача стверджував, що нездійснення позивачем електронної реєстрації заяви для постановки на облік у відділі освіти адміністрації району (за місцем проживання) дитини, що потребує місце у закладі дошкільної освіти, стало наслідком навчання дитини у приватному навчальному закладі, який позивач самостійно, на власний розсуд обрала. Відповідач не погоджував з позивачем укладення відповідного договору з приватним закладом «Заклад дошкільної освіти «Кідс Город» та необхідністю відвідування саме цього приватного закладу. Крім того, у м. Вишгороді наявні ще три комунальних дитячих садка, до яких позивач не зверталась, про свідчить лист-відповідь Вишгородської міської ради від 8 квітня 2021 року № 2-28/1109. При цьому згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 12 квітня 2021 року № 15582 у відповідача відсутня заборгованість по сплаті присуджених аліментів, а він, як батько, постійно приймає участь у додаткових витратах на дитину, зокрема, лікування зубів, що підтверджується актом виконаних робіт від 18 липня 2020 року, придбавав дитині велосипед, автокрісло, одяг та взуття.

Натомість позивач та її представник не змогли вказати обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача заявленої суми витрат, понесених позивачем на виконання договорів про надання освітніх послуг, про надання послуг (щорічний внесок) та про організацію харчування дитини, які були укладені ОСОБА_1 з окремими суб`єктами підприємницької діяльності ще до звернення до міського голови з приводу влаштування малолітньої ОСОБА_3 у Вишгородський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Сонечко».

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що витрати позивача на оплату вищевказаних послуг приватного дитячого садка пов`язані зі звичайним способом життядитини, обраним за власним переконанням одного із батьків, а відтак вони не є додатковими витратами на дитину в розумінні положень статті 185 СК України, оскільки за своєю характеристикою їх придбання і оплати не було зумовлено особливими обставинами, а з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини і як свідчать матеріали справи відповідач в деякій мірі приймає участь в матеріальному забезпеченні спільної дитини.

Так, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина за станом здоров'я потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Про наявність таких обставини позивачем не вказувалось, які і не зазначалось про неможливість влаштування дитини до інших комунальних та/або державних дошкільних навчальних закладів, які функціонують на території Вишгородської міської ради Київської області, адже матеріали справи не містять доказів, що малолітня ОСОБА_3 потребує особливих умов для розвитку, виховання і навчання.

Таким чином, встановивши, що витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Такий висновок районного суду відповідає висновку, який викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц (провадження № 61-34801св18).

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка викликані особливими обставинами, а висновки суду не відповідають положенням Закону України «Про дошкільну освіту» і статті 185 СК України відхиляються колегією суддів як необґрунтовані та такі, що ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною позивача спірних правовідносин та положеньчинного законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 49, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 2 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній