Справа №428/2582/21
Провадження №2/428/894/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Голуб Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Приходька К.С. ,

представника відповідача Оверченко О.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Центр надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язання зняти її з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Приходько Євген Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа Центр надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язання зняти її з реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі зареєстрований його син - відповідач ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 з 26.01.2002 року по 02.03.2004 року перебував у шлюбі, під час якого у нього народився син ОСОБА_4 . Шлюб був розірваний, після чого дружина з сином виїхала у невідомому напрямку.

Відповідач у зазначеній квартирі не проживає з 2005 року і відсутній без поважних причин. Він не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні житла. Його особистих речей в квартирі немає. Перешкод в користуванні спірним житлом йому не чинять.

Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування вказаною квартирою, позбавляє можливості отримати субсидію.

Просив суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та вирішити питання про судові витрати.

30.03.2021 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

12.04.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що йому подарували спірну квартиру, в якій він дозволив жити своєму ОСОБА_4 і зареєстрував його в ній. З 2004 року відповідач не мешкає в квартирі, бо після розлучення мати забрала дитину і разом з сином виїхала у невідомому напрямку. Весь цей час відповідач десь мешкав. Він не підтримує ніяких стосунків з відповідачем, речей останнього в квартирі немає. Відповідач фактично мешкає по АДРЕСА_2 . Наявність реєстрації відповідача в його квартирі позбавляє його можливості отримати субсидію для оплати комунальних послуг.

Представник позивача адвокат Приходько Є.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, підтвердив доводи, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача адвокатка Оверченко О.А. в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що відповідач у неповнолітньому віці не міг вирішувати питання про місце свого проживання. Позивач категорично вимагає, щоб відповідач знявся з реєстраційного обліку у спірній квартирі, проте відповідач не має іншого житла. ОСОБА_4 навчається у вищому навчальному закладі, стипендію не отримує, має вади слуху (туговухість 2 ступеня). Відповідач хоче жити разом з батьком у його квартирі, проте у нього немає ключів від цієї квартири. Він не живе у спірній квартирі з поважних причин.

Третя особа Центр надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області надала заяву про розгляд справи без їх участі.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 - це її сусід. Син сусіда ОСОБА_4 живе з матір`ю чи бабою, ОСОБА_4 давно не живе з батьком. Останній раз вона бачила відповідача малою дитиною в 2004-2005 роках.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 - це її сусід, з яким вони живуть в одному під`їзді. Син сусіда ОСОБА_4 не живе з батьком більше 5 років. Останній раз вона бачила сина сусіда, коли вони жили однією сім`єю.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідчення свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 18.12.2002 року.

ОСОБА_4 з 03.10.2003 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки ЦНАП у м. Сєвєродонецьку від 01.03.2021 року №4541.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою від 26.05.2021 року №258373057 за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно не зареєстроване.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України).

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1 , який є одноособовим власником спірної квартири.

З пояснень позивача та свідчень свідків було встановлено, що відповідач не мешкає в спірній квартирі, власником якої є позивач з 2005 року. Відповідач виїхав зі спірної квартири, оскільки шлюб між його батьками було розірвано, він проживав разом з матір`ю.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач не має іншого житла, крім того, у неповнолітньому віці відповідач не міг вирішувати питання про місце свого проживання, яке вирішувалось його батьками.

Суд вважає слушними зазначені доводи представника відповідача та відзначає, що відповідач у малолітньому віці не міг самостійно обирати місце проживання, тому його не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення права користування цією квартирою та як наслідок зняття з реєстраційного обліку.

При цьому суд враховує приписи ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», яким встановлено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Досліджуючи питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права члена сім`ї власника на користування спірною квартирою, суд відзначає, що відповідач не має у власності іншого житла, він не отримує доходів, які б дозволяли йому придбати власне житло або його винаймати, також відповідач хворіє на туговухість ІІ ступеня.

Також суд, відзначає, що доступу до спірної квартири відповідач не має, т.я. у нього відсутні ключі.

Зазначені обставини спростовують доводи позивача щодо неповажності причин непроживання у житловому приміщенні ОСОБА_4 , а надані ним докази зазначених висновків суду не спростовують.

При цьому наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі не позбавляє ОСОБА_1 , як власника, здійснювати фактичне користування житлом та не означає втрати ним володіння своєю квартирою, тобто не має ніяких негативних наслідків щодо його правомочностей як власника нерухомого майна.

Суд відзначає, що неможливість отримання позивачем субсидії на оплату комунальних послуг не виправдовує позбавлення відповідача права користування спірною квартирою і не є необхідним для захисту прав позивача, оскільки покладе надмірний тягар на відповідача.

Враховуючи баланс інтересів сторін спору щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та зняття його з реєстрації, власником якої є його батько, на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, суд вважає, що припинення права користування спірною квартирою не відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що відповідач іншого житла не має, внаслідок чого може втратити не лише право користування житлом, а позбутися такого права взагалі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.143 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 23.09.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Приходько Євген Володимирович, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 34, офіс 1, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Центр надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32.

Суддя Ж. І. Кордюкова