Справа № 147/1307/18
Провадження № 2-др/147/5/21
16 грудня 2021 року смт.Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Натальчук О.А.,
із секретарем Свистун А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат після ухвалення рішення по суті у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці, -
ВСТАНОВИВ:
До Тростянецького районного суду Вінницької області від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розподіл судових витрат у цивільній справі №147/1307/18.
В судове засідання сторони не викликались відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України.
Разом з тим, представник позивача подав до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення без його участі та участі позивача.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до пункту 3 частини 1, частин 2, 3, 5 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Зміст постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначив, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.
У пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Рішенням суду питання судових витрат не вирішувалося, оскільки представником позивача, адвокатом Мазур О.В., в судовому засіданні було повідомлено про надання доказів про оплату витрат, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи після ухваленні рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., згідно квитанції №ПН254499С1 від 09.11.2018 р. та 10676,00 грн. за проведення експертизи №60-63/20-21 експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, що підтверджується оригіналом квитанції №0.0..1. При ухваленні рішення судом враховано експертий висновок.

Окрім того, судом встановлено, що 15.01.2018 між адвокатами Мазуром О.В. та Мазур О.О. укладено договір про надання правової допомоги №1, предметом якого є надання правничої допомоги у Тростянецькому районному суді Вінницької області під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту (п. 1.1. Договору).

Також, 09.11.2018 р. було підписано угоду про внесення змін до Договору про надання правової допомоги №1, зі змісту якої гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та складає 8000 (вісім тисяч) грн., з яких 4000 грн. сплачені клієнтом 15.01.2018 року, а інші 4000 грн. клієнт зобов`язується сплатити в день підписання даної угоди про внесення змін до договору від 15.01.2018 року. Також клієнт зобов`язаний сплачувати адвокату суму гонорару в розмірі 1500 грн. за кожну поїздку в судове засідання (за один судодень) до Тростянецького районного суду Вінницької області, яку клієнт зобов`язується оплачувати адвокату попередньо перед судовим засіданням.

Відповідно до квитанцій від 15.01.2018 р., від 09.11.2018 р., від 09.12.2019 р., від 21.12.2020 р., від 18.01.2021 р., від 24.02.2021 р., від 31.03.2021 р., від 05.05.2021 р. та від 30.11.2021 р., на користь адвоката Мазура О.В., ОСОБА_1 (позивачем) сплачено кошти в загальному розмірі 18500 грн. Адвокатом затрачено 16 годин на надання правової допомоги ОСОБА_1 .

У акті виконаних робіт зазначено, що вартість однієї роботи адвоката Мазура О.В. становить 500 грн. та він виконав наступні види робіт: вивчення та правовий аналіз суті порушеного перед адвокатом питання, затрачений час 1 год.; вивчення чинного законодавства з даного питання, аналіз судової практики по аналогічним справах та надання консультації, кількість затраченого часу 2 год.; підготовка та подача адвокатських запитів, затрачений час 2 год.; підготовка та подача до суду позовної заяви, затрачено часу 5 год.; підготовка та подача до суду відповіді на відзив, затрачено часу 1,5 год.; підготовка та подача до суду заяви про уточнення позовних вимог, затрачено часу 1,5 год.; підготовка та подача до суду процесуальних питань: клопотань про долучення доказів, про витребування доказів та про призначення експертизи, затрачено часу 3 год.; поїздка для прийняття участі в судових засіданнях 01.12.2019 р., 21.12.2020 р., 24.02.2021 р., 31.03.2021 р., 05.05.2021 р. та 30.11.2021 р. (вартість одного дня послуги 1500 грн.)

Судом встановлено, що вказані оплати було проведено на виконання умов договору про надання правової допомоги №1 від 15.01.2018 р. та угоди про внесення змін до договору про надання правової допомоги №1 від 09.11.2018 р.

Разом з тим, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що заява про розподіл судових витрат у даній цивільній справі в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 р., № 33210/0741866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 р., № 37246/04).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту)на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Положеннями статті 30 даного Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд приймає до уваги положення частини 3 статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Дослідивши додані представником позивача до заяви про стягнення судових витрат у даній цивільній справі, договору про надання правової допомоги, угоди про внесення змін до договору, квитанції до прибуткового касового ордеру та детальний опис робіт, суд дійшов висновку, що зазначені докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 р. у справі № 755/15364/17 (провадження № 61-37398св18), від 02 липня 2020 р. у справі № 362/3912/ 18 (провадження № 61-15005св19) та від 31 липня 2020 р. у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З огляду на це суд зазначає, що вказані в детальному описі робіт від 06.12.2021 р. послуги такі як: вивчення та правовий аналіз суті порушеного перед адвокатом питання; вивчення чинного законодавства з даного питання, аналіз судової практики по аналогічним справах (кількість затраченого адвокатом часу 3 год.) не є видами адвокатських послуг, перелік яких визначений статтею 19 Закону.

Вказані послуги носять не правовий, а організаційно-технічний характер, не належать до витрат на професійну правничу допомогу, а тому на підставі положень статей 137, 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Окрім того, суд звертає увагу, що 09.12.2019 р. підготовче засідання по даній справі було проведено без участі позивача та його представника, останні подали заяви про призначення експертизи без їх участі, а тому також не підлягають відшкодуванню витрати у розмірі 1500 грн., тобто кошті на поїздку та прийняття участі в судовому засіданні 09.12.2019 р.

При визначенні суми відшкодування судових витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 15500 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для розподілу судових витрат, а тому подане клопотання є таким, що підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 704,80 грн., 10676,00 грн. за оплату експертизи та 15500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 141, 263, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат після ухвалення рішення по суті у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 10676 (десять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15500,00 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог, відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.А. Натальчук