Справа № 545/1117/21
Провадження № 2/545/779/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Потетій А.Г.

за участю секретаря - Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про солідарне стягнення коштів за трьома відсотками річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, посилаючись на те, що 17.03.2008 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , уклали договір про надання траншу № SМЕ0009609, який є невід`ємною частиною рамкової угоди №SМЕRS00735 від 17.03.2008 року (надалі за текстом - Кредитний договір).

Відповідно до умов вище вказаного Договору, позивач (за Договором Кредитор) зобов`язується надати відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 230000,00 дол.США.

Відповідно до п. 3 Договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит,- виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит у сумі 230 000,00 дол.США.

Відповідно до Рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 серпня 2011 року, по справі № 2889-12/173/11 на користь АТ «Альфа-Банк» стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, , заборгованість у сумі: за кредитом - 1 738 880,11 грн. (один мільйон сімсот тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят грн. 11 коп.), за відсотками - 82 628,42 грн. (вісімдесят дві тисячі шістсот двадцять вісім грн. 42 коп.), по пені - 38 555,81 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 81 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2 . на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», 01001, м. Київ, вуя. Десятинна 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, пеню за Договором поруки у розмірі 9 300,32 грн. (дев`ять тисяч триста грн. 32 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, пеню за Договором поруки у розмірі 9 300,32 грн. (дев`ять тисяч триста грн. 32 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, пеню за Договором поруки у розмірі 9 300,32 грн. (дев`ять тисяч триста грн. 32 коп.).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати, а саме - витрати по сплаті третейського збору в сумі 100,00 грн. (сто грн. 00 коп.).

Згідно ст.. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що ...право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначаєтеся на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до й дня повернення позики.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастанна певної події.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатиш суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 1.1 Кредитного договору за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 14 % (чотирнадцять відсотків) річних.

Згідно пункту 3.4. При настанні прострочення по поверненню Кредиту, сплати процентів за користування ним, заборгованість за Кредитом погашається шляхом договірного списання згідно з умовами пункту 5.3 цього Договору.

Згідно пункту 3.5. У випадку дострокового платежу з повернення Кредиту та/або сплата процентів з ініціативи Позичальника, в день здійснення Позичальником дострокового платежу, Кредитор здійснює перерахунок наступних платежів за Кредитом та оформляє такий розрахунок у вигляді нового Графіку, який погоджується Сторонами. Погодженням нового Графіку зі сторони Позичальника вважається, зокрема, фактичне внесення коштів в рахунок дострокового повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом.

Згідно пункту 3.6. У разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитора пеню. За домовленістю Сторін пеня встановлюється в розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від суми прострочених зобов`язань за кожний календарний день прострочення, включаючи перший день прострочення та день повного погашення зобов`язань за цим Договором.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є ОСОБА_1 , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.03.2008 року позивач та - ОСОБА_2 , надалі за текстом - Відповідач 2, уклали Договір Поруки №SМЕ0009609/1, надалі за текстом - Договір поруки.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є ОСОБА_1 , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.03.2008 року позивач та - ОСОБА_3 , надалі за текстом - Відповідач 3, уклали Договір Поруки №SМЕ0009609/3, надалі за текстом - Договір поруки 1.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є ОСОБА_1 , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.03.2008 року позивач та - ОСОБА_4 , надалі за текстом - Відповідач 4, уклали Договір Поруки №SМЕ0009609/3, надалі за текстом - Договір поруки 2.

Відповідно до умов Договорів поруки, Відповідач 2, Відповідач 3, Відповідач 4, як поручитель поручається за виконання Позичальником обов`язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно зі статтею 543 ЦК України Позичальник і Поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за Договором, а тому Банк має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників (Позичальника / Поручителів) разом, так і будь-кого з них окремо.

Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №444/9519/12 у постанові від 28.03.2018 року зазначивши:

54. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пізніше, Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №5017/1987/2012 постановила ухвалу від 24.01.2019 року в якій дійшла наступних правових висновків:

20. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В подальшому Касаційним господарським судом Верховного Суду при розгляду даної справи в касаційному порядку винесено Постанову від 05.03.2019 року у якій зазначено таке:

46. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання гронового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частині 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

48. Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», при чому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованого частиною 2 статті 625 ЦК України.

50. 3 огляду на викладене Верховний Суд вважає, що Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4, 3.3, 3.5, 6.7 кредитного договору №13-65-06/212 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, в результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 30.08.2011 року яка станом на 08.02.2021 року становить - 2 634 590,04 гри, та складається з:

- заборгованість 3 % ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду 527

137,14 грн.,

- заборгованість інфляційних витрат ст.625 ЦК на суму згідно рішення суду 2

107 452,90 грн.

З приводу не виконання рішення суду Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі №459/3560/15-ц дійшов наступного правового висновку.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положенню про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017 р. справа № 3-1522 гс 16).

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08.11.2019 року №127/15б72/16-ц де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Представник позивача адвокат Луньова А.Г. в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечували, просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кіндяком О.І. подано заяву про застосування строків позовної давності у якій він посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Про порушення власних прав позивач дізнався ще в серпні 2011 році.

Банк обраховує суму заборгованості станом на 09.08.2011 року. Рішення третейського суду було прийнято 30.08.2011 року.

Розрахунок трьох відсотків річних та інфляційні втрати банк обраховує з 30.08.2011 року по 08.02.2021 року, тобто майже за 10 років.

Таким чином, представник відповідачів вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду, так як з моменту виявлення порушення в середині 2011 року та моменту звернення до суду в 2021 році, пройшло більше 9 років, та майже 10 р.

Матеріали справи свідчать про відсутність у позивача поважних причин пропущений строку давності, позивач знав про порушення прав в 2011 році, позивач являється юридичною особою в котрій є відповідні підрозділи для моніторингу та супроводження юридичної справи осіб котрим видається кредитні кошти,халатність або бездіяльність посадових осіб не визнавалась та не є підставою для визнання такою причиною поважною. Тому підстав для визнання позивачу причин пропущення строку давності поважною не має, і відповідач заявляє про застосування по даній цивільній справі наслідків пропущення строку позовної давності звернення до суду і просить відмовити в позові повністю.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.03.2008 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , уклали договір про надання траншу № SМЕ0009609, який є невід`ємною частиною рамкової угоди №SМЕRS00735 від 17.03.2008 року (надалі за текстом - Кредитний договір).

Відповідно до умов вищевказаного Договору, позивач (за Договором Кредитор) зобов`язується надати відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 230000,00 дол.США.

Відповідно до п. 3 Договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит,- виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит у сумі 230 000,00 дол.США.

Відповідно до Рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 серпня 2011 року, по справі № 2889-12/173/11 на користь АТ «Альфа-Банк» стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, , заборгованість у сумі: за кредитом - 1 738 880,11 грн. (один мільйон сімсот тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят грн. 11 коп.), за відсотками - 82 628,42 грн. (вісімдесят дві тисячі шістсот двадцять вісім грн. 42 коп.), по пені - 38 555,81 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 81 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2 . на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», 01001, м. Київ, вуя. Десятинна 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, пеню за Договором поруки у розмірі 9 300,32 грн. (дев`ять тисяч триста грн. 32 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, пеню за Договором поруки у розмірі 9 300,32 грн. (дев`ять тисяч триста грн. 32 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, п/р НОМЕР_1 , МФО 300346, пеню за Договором поруки у розмірі 9 300,32 грн. (дев`ять тисяч триста грн. 32 коп.).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати, а саме - витрати по сплаті третейського збору в сумі 100,00 грн. (сто грн. 00 коп.).

Згідно пункту 1.1 Кредитного договору за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 14 % (чотирнадцять відсотків) річних.

Згідно пункту 3.4. При настанні прострочення по поверненню Кредиту, сплати процентів за користування ним, заборгованість за Кредитом погашається шляхом договірного списання згідно з умовами пункту 5.3 цього Договору.

Згідно пункту 3.5. У випадку дострокового платежу з повернення Кредиту та/або сплата процентів з ініціативи Позичальника, в день здійснення Позичальником дострокового платежу, Кредитор здійснює перерахунок наступних платежів за Кредитом та оформляє такий розрахунок у вигляді нового Графіку, який погоджується Сторонами. Погодженням нового Графіку зі сторони Позичальника вважається, зокрема, фактичне внесення коштів в рахунок дострокового повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом.

Згідно пункту 3.6. У разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитора пеню. За домовленістю Сторін пеня встановлюється в розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від суми прострочених зобов`язань за кожний календарний день прострочення, включаючи перший день прострочення та день повного погашення зобов`язань за цим Договором.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є ОСОБА_1 , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.03.2008 року позивач та - ОСОБА_2 , надалі за текстом - Відповідач 2, уклали Договір Поруки №SМЕ0009609/1, надалі за текстом - Договір поруки.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є ОСОБА_1 , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.03.2008 року позивач та - ОСОБА_3 , надалі за текстом - Відповідач 3, уклали Договір Поруки №SМЕ0009609/3, надалі за текстом - Договір поруки 1.

В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є ОСОБА_1 , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.03.2008 року позивач та - ОСОБА_4 , надалі за текстом - Відповідач 4, уклали Договір Поруки №SМЕ0009609/3, надалі за текстом - Договір поруки 2.

Відповідно до умов Договорів поруки, Відповідач 2, Відповідач 3, Відповідач 4, як поручитель поручається за виконання Позичальником обов`язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 6.1 Договору про надання траншу №SME0009609 від 17.03.2008 р. до вимог щодо виконання грошових зобов`язань Позичальника, які випливають з цього Договору встановлюється позовна давність у 5 років.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач про порушення свого права дізнався у серпні 2011 року та 30 серпня 2011 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» по справі № 2889-12/173/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором траншу № SМЕRS00735 від 17.03.2008 року було вирішено, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі: 1 738 880,11 грн. за кредитом, 82 628,42 грн. за відсотками, 38555,81 грн. пені.

Починаючи із серпня 2011 року позивач не вчиняв жодних дій щодо стягнення відповідної заборгованості з відповідачів.

Верховним судом України сформовано наступну правову позицію у справі за № 6-2469цс16 (Постанова від 16.11.2016 року): «пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ«Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд вважає неспроможними твердження представника позивача про те, що позивачем не пропущений 5 річний строк позовної давності, визначений п. 6.1 Кредитного договору, оскільки позовна заява подана більш ніж через 9 років після порушення прав позивача.

Будь яких доказів, які свідчили б про протилежне позивачем та його представником не надано.

Тож беручи до уваги те, що позивач не звернувся з заявою до суду про поновлення пропущеного строку позовної давності, суд вважає, що клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з пропущенням строку позовної давності позивачем.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суд у розмірі 39518,86 грн., згідно ст. 141 ЦПК України, підлягає віднесенню на рахунок позивача - АТ «Альфа-Банк».

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст. 12,13, 78-80, 109, 141, 258 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, ст. ст. 202, 207, 525, 526, 530, 598, 599, 610, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суд у розмірі 39518,86 грн. віднести на рахунок позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: А.Г. Потетій