ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м.Суми

Справа №591/7438/19

Номер провадження 22-ц/816/1711/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

у присутності :

позивача ОСОБА_1 ,

представників Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) Литовченко Ганни Федорівни, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я. у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, фізична-особа підприємець ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльності щодо своєчасного скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2017 року постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми Литовченко Г.Ф. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №591/2751/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2015 року народження, у розмірі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

07 лютого 2018 року державним виконавцем застосовано ряд заходів з примусового виконання судового рішення, зокрема, винесено постанову про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

13 березня 2019 року встановивши факт погашення позивачем заборгованості, державний виконавець виніс постанови про скасування процесуальних документів, якими зокрема скасував і тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 02 березня 2018 року, постанова була направлена до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України.

У відповідь на постанову виконавця від Державної прикордонної служби надійшов лист про те, що постанова не прийнята до виконання, оскільки не відповідає вимогам п. 4 роз. ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень.

В свою чергу, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України винесена державним виконавцем лише 18 червня 2019 року. 27 червня 2019 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про виправлення описки у процесуальному документі, уточнено дату встановлення тимчасового обмеження 07 лютого 2018 року, замість помилкової 18 червня 2019 року. Постанову направлено до Державної прикордонної служби України. У зв`язку з чим, відомості стосовно позивача вилучено з відповідної бази даних 06 липня 2019 року.

У зв`язку з бездіяльністю державного виконавця позивачу було відмовлено в перетині державного кордону України, коли він з дружиною та двома дітьми проходив прикордонний контроль в аеропорті м. Харків, що потягло за собою матеріальні збитки в сумі 52600 грн, якими позивач оплатив туристичні послуги.

Вказані події завдали позивачу значних душевних страждань, адже родина втратила значну суму коштів, яку накопичувала протягом трьох років, з`ясування обставин супроводжувалося нервовими стресами, зайвим клопотом, непорозумінням та відчуженістю в сім`ї.

Посилаючись на зазначені обставини, остаточно уточнивши зміст позовних вимог позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі старшого державного виконавця Литовченко Г.Ф., яка полягала у тривалій (115 днів) відсутності дій щодо винесення і направлення до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України щодо ОСОБА_1 . Стягнути з Держави Україна в особі Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) шляхом безспірного списання коштів державного бюджету Державною казначейською службою для відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 52 600 грн та моральної шкоди у розмірі 210400 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) в особі старшого державного виконавця Литовченко Г.Ф. щодо своєчасного скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 52600 грн і 20000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Зарічний відділ ДВС у м. Суми посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої не в повному обсязі дослідив обставини справи та докази, надані відділом ДВС до суду, судом не досліджено оригінал виконавчого провадження №55378887. Судом не надано правової оцінки доводам відповідача про залишення уточненої позовної заяви від 02 лютого 2021 року без розгляду. Заявник стверджує, що чинним процесуальним законом не передбачено такого документу, як уточнена позовна заява, у якій позивач фактично заявив клопотання про заміну відповідача на Державу Україна в особі Зарічного відділу ДВС. Зауважує, що судом не приймалась ухвала про заміну відповідача чи залучення співвідповідача Держави Україна в особі Зарічного відділу ДВС в даній справі. Судом не надано оцінки та не враховано клопотання відповідача про залишення позовних вимог в частині оскарження бездіяльності посадової особи органу ДВС без розгляду, заявник стверджує, що такі вимоги не підлягають розгляду у порядку позовного провадження, порядок розгляду скарг на дії державного виконавця врегульований статтями 447-449 ЦПК України. Звертає увагу, що позивач звернувся з вимогою про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною з пропуском строку, встановленого процесуальним законом. Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами протиправної бездіяльності відповідача, якими завдана шкода, не надав обґрунтування розміру шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою. Суд не врахував, що виїзд за кордон був обмежений лише щодо ОСОБА_1 , а не інших осіб, ОСОБА_5 та її діти не мали перешкод до виїзду. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є сином позивача, та його матір ОСОБА_5 могли скористатися туристичними послугами, крім того ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернувшись до нотаріуса надати дозвіл на виліт за кордон малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, відповідач звертає увагу на ту обставину, що Договір на туристичне обслуговування №01/04, укладений на підставі агентського договору №13121-19/ХРК по реалізації туристичних продуктів від 19 липня 2019 року не узгоджується з датою виїзду за кордон ОСОБА_1 (з 16 червня по 26 червня 2019 року), так як цей договір оформлено не в червні, а 19 липня 2019 року.

Заявник також просить врахувати, що позивачем не надано доказів на підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, є необґрунтованими та надуманими, тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Зарічного відділу ДВС, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У справі, яка переглядається суд встановив, що постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області Литовченко Г.Ф. від 14 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження №55378887 за виконавчим листом №591/2751/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2015 року народження, у розмірі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29-30 том 1).

07 лютого 2018 року державним виконавцем винесено відносно позивача постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.31-32 т.1).

15 березня 2018 року на виконання постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відомості стосовно ОСОБА_1 введено до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України (а.с. 33 том 1).

13 березня 2019 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Литовченко Г.Ф. винесено постанову про скасування процесуального документу, зазначивши про скасування документу «тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України» від 02 березня 2018 року, що видав ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого листа №591/2751/16-ц (а.с. 34-35 т.1). Цього ж дня вказана постанова направлена до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с. 36 том 1)

У відповідь на цей лист Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України направив до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області повідомлення про те, що до центру надійшла незрозуміла постанова. Центром роз`яснено, що для своєчасного зняття громадянина з контролю, у разі належного виконання боржником зобов`язань згідно виконавчого листа №591/2751/16-ц необхідно надіслати належним чином оформлену та засвідчену постанову державного виконавця, що передбачена ч. 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень та винесену з застосуванням АСВП, а саме постанову про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15, ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості з і сплати аліментів у повному обсязі (а.с.37 том 1).

18 червня 2019 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області Литовченко Г.Ф. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено постановою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 18 червня 2019 року (а.с. 38-39 том 1)

Постанова супровідним листом №39460 від 18 червня 2019 року направлена до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с. 40 том 1).

27 червня 2019 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області Литовченко Г.Ф. винесено постанову про виправлення помилки в постанові про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, викладено в наступній редакції: «Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено 07 лютого 2018 року постановою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України старшим державним виконавцем Литовченко Г.Ф.» (а.с. 41-42 том 1).

Вказана постанова 27 червня 2019 року направлена супровідним листом №43334 до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с.43 т.1).

06 липня 2019 року на підставі постанови старшого державного виконавця від 18 червня 2019 року та постанови від 27 червня 2019 року, відомості стосовно боржника ОСОБА_1 вилучено з відповідної бази даних ДПС України (а.с. 44 том 1).

01 квітня 2019 року позивач уклав договір на туристичне обслуговування з ФОП ОСОБА_3 , згідно якого турагент здійснив бронювання і оформлення комплекту туристичних послуг на відпочинок у АДРЕСА_1 по 23 червня 2019 року для себе, дружини та двох дітей, а позивач прийняв ці послуги та оплатив у сумі 52600,00 грн, що підтверджується листом бронювання, 4 авіа квитками, 4 посадочними талонами на літак, 3 ваучерами, розрахунковою квитанцією про сплату ОСОБА_1 52600 грн за договором №01/04 від 01 квітня 2019 року (а.с. 47-63 том 1).

16 червня 2019 року при проходженні ОСОБА_1 прикордонного контролю позивачу було відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку зі спрацюванням БД 1.2.1 Заборона виїзду з України, Міністерство юстиції, провадження №55378887 (а.с. 45-46 том 1).

Таким чином, позивач, витративши на оплату туристичних послуг 52600 грн , не зміг ними скористатися через бездіяльність державного виконавця.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами.

Збитками, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Підставою позову позивач зазначив бездіяльність, неналежне здійснення державним виконавцем Зарічного відділу ДВС у м. Суми своїх обов`язків при вчиненні дій з примусового виконання рішення суду в цивільній справі №591/2751/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2015 року народження, внаслідок чого позивачу були завдані збитки.

Апеляційний суд виходить з того, що для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України необхідно встановити не лише протиправну поведінку (протиправну бездіяльність), але й шкоду та причинний зв`язок між протиправною поведінкою (протиправною бездіяльністю) та шкодою.

Матеріалами справи підтверджується, що на примусовому виконанні у Зарічному районному відділі ДВС м. Суми перебував виконавчий лист, виданий Зарічним районним судом м. Суми в цивільні справі №591/2751/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2015 року народження(ВП №55378887).

Відповідно до вимог частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить, зокрема, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

07 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яку направлено до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ для виконання та сторонам до відома.

13 березня 2019 року державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 погасив заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні №55378887.

За змістом пункту 19 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, у день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

У день встановлення державним виконавцем факту погашення боржником заборгованості 13 березня 2019 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Литовченко Г.Ф. винесено постанову про скасування процесуального документу «тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України» від 02 березня 2018 року, що видав ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого листа №591/2751/16-ц.

Відповідно до вимог частини 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про:

закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону;

скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Тобто, з урахуванням зазначених норм інструкції у виконавця були підстави для винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України.

Постанова державного виконавця від 13 березня 2019 року про скасування процесуального документу «тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України» від 02 березня 2018 року за своїм змістом не відповідає вимогам частини 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що стало перешкодою для її виконання Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України.

На усунення недоліків, через три місяці виконавцем була винесена постанова від 18 червня 2019 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, проте у ній допущені описки, тому відомості про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не були вилучені Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України.

Лише після виправлення описок постановою державного виконавця від 27 червня 2019 року, 06 липня 2019 року з бази даних ДПС України вилучено відомості щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Тобто більше ніж через три місяці після встановлення факту погашення ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем вчинені дії достатні для скасування встановленого щодо боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

З огляду на встановлені у справі обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків, в наслідок якого ОСОБА_1 було відмовлено у перетині державного кордону, призвело до майнових втрат позивача, оскільки він не зміг скористатися туристичними послугами, за які він сплатив 52600 грн, через такі події позивач зазнав глибоких моральних страждань, емоційного струсу через відмову у перетині кордону, будучи переконаним у тому, що державний виконавець виконав свій посадовий обов`язок зі скасування обмежень його цивільних прав.

Тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю державного виконавця та понесеними позивачем збитками та моральними втратами є безпідставними.

Твердження заявника апеляційної скарги про те, що оцінка правомірності дії державного виконавця здійснюється виключно в межах розгляду скарг на дії державного виконавця в порядку визначеному статтями 447-449 ЦПК України, відхиляються апеляційним судом, як такі, що ґрунтуються на звуженому тлумаченні норм процесуального закону.

З поданого ОСОБА_1 позову вбачається, що між сторонами виник спір про право позивача на отримання відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю державного виконавця. Заявлені вимоги, з огляду на їх зміст, не можуть бути вирішені в межах скарги, поданої у порядку контролю за виконанням судового рішення, враховуючи, що відомості про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України вилучено з бази даних ДПС України 06 липня 2019 року.

Вирішення судом цивільно-правових спорів відповідно до вимог статті 19 ЦПК України здійснюється у порядку позовного провадження з дотриманням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Тобто у межах позову про відшкодування шкоди може бути встановлено невідповідність дій або бездіяльності посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

При цьому цивільна відповідальність за шкоду завдану діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади покладається саме на державу, тому позов пред`явлений ОСОБА_1 у даній справі до належного відповідача.

Твердження відповідача про те, що родина позивача не була обмежена у праві виїзду, тому могла скористатись туристичними послугами за договором, укладеним позивачем не є підставою для зміни висновку суду першої інстанції щодо розміру майнових втрат позивача, оскільки матеріалами справи підтверджується, що договір на отримання туристичних послуг укладав особисто ОСОБА_1 , оплату за послуги у розмірі 52600 грн також вніс позивач, проте через несвоєчасне скасування відповідачем обмежень у праві виїзду, послуги за договором не отримав. Тому розмір збитків, визначений судом першої інстанції відповідачем не спростовано.

Також не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо невідповідності відомостей викладених у Договорі на туристичне обслуговування укладеного 1 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та «СПД ОСОБА_3 » туристична агенція ( «Турагент») у якому зазначено, що остання діє від імені і за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TU1 Ukraine («Туроператор») на підставі Агентського договору № 13121-19/ХРК по реалізації туристичних продуктів від 19.07.2019 року, оскільки предметом даного спору є не правовідносини, що виникли між сторонами укладеного договору, а неправомірна бездіяльність державного виконавця що потягла за собою заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди.

В той же час факт оплати позивачем коштів на виконання умов укладеного договору підтверджується листом бронювання, 4 авіа квитками, 4 посадочними талонами на літак, 3 ваучерами, розрахунковою квитанцією про сплату ОСОБА_1 52600 грн за договором №01/04 від 01 квітня 2019 року.

За встановлених у справі обставин доводи апеляційної скарги Зарічного відділу ДВС не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуЗарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення .

Повне судове рішення складене 15 грудня 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук