справа № 489/6259/21
провадження №2-з/489/130/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

23 вересня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в письмову провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за її позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про захист прав споживачів,

встановив:

У вересні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Мотельчук Ю.І., звернулась до суду з позовом в якому просить визнати її кредитні зобов`язання за Кредитним договором №0 від 12.04.2007 перед відповідачем припиненими у зв`язку з повним виконанням поведеним належним чином; визнати іпотеку за іпотечним договором, посвідченим 12.04.2007 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим Кирилом Євгеновичем, який зареєстрований в реєстрі за №847 припиненою; зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , та вилучити з реєстру запис №44024432 про обтяження нерухомого майна у зв`язку з іпотекою.

Того ж дня позивач, через свого представника адвоката Мотельчук Ю.І., звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити здійснювати будь-які реєстраційні дії та укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вказаної квартири.

Заява мотивована тим, що на даний час позивачем подано вищевказаний позов до відповідача, в якому вона, крім іншого, просить припинити іпотеку та обтяження, які накладені на квартиру АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.08.2016 по справі №489/6090/15, в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором №0 від 12.04.2007 перед ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 1410243,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищезазначену квартиру, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є відповідач. Крім того, вказаним рішенням було відстрочено його виконання щодо реєстрації права власності за банком до закінчення мараторію, встановленого Законом України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач зазначає, що наразі вона має намір звернутись до суду з заявою про скасування вказаного рішення суду у встановленому законом порядку. Проте, на даний час є підстави вважати, що відповідач має реальні наміри щодо виконання рішення суду та обґрунтовану можливість зареєструвати право власності на квартиру, іпотека якої наразі оспорюється. За такого, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки на час вирішення справи по суті та ухвалення відповідного рішення зазначена квартира може бути зареєстрована за відповідачем, а в подальшому відчужена іншій особі або може бути передана в уставний капітал господарського товариства, в заставу чи іншим чином обтяжена.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та додані до неї докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України. Так згідно пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом частини третьої статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Частина восьма статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, №30210/96, пункт 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції, №57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31.07.2003 у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, характер спірних правовідносин, суд доходить висновку про наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і є підстави для застосування таких заходів.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Заборонити здійснювати будь-які реєстраційні дії та вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_2 , до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Встановленні цією ухвалою забезпечення позову діють до набранням судовим рішенням законної сили.

Копію ухвали направити сторонам для відома та відповідним органам для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.09.2021.

Суддя І.В.Коваленко