Справа № 161/7619/21
Провадження № 2-к/161/4/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

22 вересня 2021 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 щодо визнання і примусового виконання на території України рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 25.03.2019 року в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 25.03.2019 року в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 .

На виконання вимог ст.467 ЦПК України, судом на адресу боржника ОСОБА_2 скеровувався лист про перебування в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області клопотання про виконання на території України рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 25.03.2019 року в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , однак такий повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2021 року призначено розгляд матеріалів даного клопотання на 10 серпня 2021 року о 11.00 год., копія ухвали була скерована на адресу ОСОБА_2 , однак конверт повернувся з відміткою «адреса відмовився». В подальшому розгляд матеріалів було відкладено на 22 вересня 2021 року.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася будучи належним чином повідомлена про дату час, та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.7 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованої Постановою Верховної ради №2889-ХІІ (2889-12) від 19.12.1992 року, рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав. Стаття 8 Угоди вказує на те, що виконання рішення відбувається за клопотання заінтересованої особи.

Відповідно до ч.1 ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У відповідності до ч.1 ст.464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Ч.1 ст.465 ЦПК України, вказує на те, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Судом встановлено, що рішенням суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 25.03.2019 року у справі №2-1108 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 1950 євро, а також витрати по сплаті державного мита в сумі 234, 84 рублів та витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 550, 40 рублів, а всього 785, 24 рублів Національного Банку Республіки Білорусь.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Згідно зі ст. 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст.82 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Зазначені норми також узгоджуються із положеннями ч.3 ст.466 ЦПК України.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Оскільки рішення неможливо виконати у добровільному порядку, воно підлягає виконанню у примусовому, беручи до уваги, що боржник мешкає на території іншої держави, заявнику необхідно отримати дозвіл компетентного суду на примусове виконання рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 25 березня 2019 року у справі №2-1108.

З урахуванням викладеного, та на підставі наданих у справі доказів, з яких судом не встановлено підстав для відмови у задоволені клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.8 ст. 467 ЦПК України якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Керуючись п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», на підставі ст.ст. 247, 462, 463, 464, 466, 467 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 щодо визнання і примусового виконання на території України рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 25.03.2019 року в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 - задоволити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 25.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 боргу в сумі 1950 євро, що еквівалентно 61 145, 37 гривень Національного банку України, витрати по сплаті державного мита в сумі 234, 84 рублів та витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 550, 40 рублів, а всього 785, 24 рублів Національного Банку Республіки Білорусь, що еквівалентно 8379, 84 гривні Національного банку України.

Після набрання ухвалою суду законної сили видати виконавчий лист та надіслати його на примусове виконання в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк