Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 6/641/214/2021 Справа № 2020/4937/2012
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Маньковської О.О.,

при секретарі судового засідання Андросової П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець звернулась до суду з поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за межі України до виконання своїх зобов`язань за рішенням, що виконується по виконавчому провадженні № 33661441 з виконання виконавчого листа №2020/4937/2012, виданого 25.07.2012 Комінтернівським районним судом м. Харкова.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши подання та матеріали подані на його обґрунтування, суд дійшов наступного висновку.

Так, на примусовому виконанні у Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває відкрите виконавче провадження №33661441 з виконання виконавчого листа №2020/4937/2012, виданого 25.07.2012 Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сума заборгованості у сумі 328 351, 33 грн. На даний час виконавчий лист не виконано, заборгованість не сплачена.

Крім того, з доданих до подання матеріалів вбачається, що державним виконавцем проведені наступні виконавчі дії та отримані такі відповіді на запити:

08.11.2012 року виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що ОСОБА_1 за вищевказаною адресою не мешкає.

Згідно відомостей бази даних МВС України, у боржника відсутні автотранспортні засоби, що належать йому на праві власності.

11.02.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника.

23.12.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, з накладанням ЕПЦ яку направлено банківській установі, а саме до АТ КБ « Приватбанк» до виконання.

23.04.2019 року, 23.12.2019 року на адресу МВДВС по Основянському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) надійшла інформація, згідно якої боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перетинала державний кордон України.

26.02.2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, з накладанням ЕПЦ, яку направлено банківській установі, а саме до АТ КБ «Універсал Банк» до виконання.

10.03.2020 року державним виконавцем був направлений виклик боржнику з`явитись до державного виконавця в строк до 24.03.2020 року. На виклик державного виконавця боржник ОСОБА_1 не з`явилась.

31.03.2020 року державним виконавцем направлено запити до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про надання інформації щодо видачі закордонного паспорту.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням, що і було зроблено державним виконавцем.

Разом з тим, статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому проваджені.

Обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив, що тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01; рішення Європейського Суду від 11 травня 2021 року за справою «Стецов проти України», скарга N5170/15).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121)

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Доказів ухилення від виконання зобов`язань суду не надано.

Посилання у поданні лише на перелік дій, які здійснив державний виконавець, пов`язаних з виконанням рішення суду про стягнення боргу, не є підставою для обмеження у праві виїзду боржника за межі України, оскільки законом не передбачені юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду за наявності лише факту невиконання зобов`язання.

Державний виконавець в поданні не зазначив як тимчасовий виїзд за межі України гарантує повернення боргу і, яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

За таких обставин суд дійшов висновку про залишення без задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст.441 ЦПК України, ст.ст.19, 33 Конституції України, суд -

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя -О. О. Маньковська