РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1584/20

Провадження № 2/293/284/2021

21 вересня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Бруховського Є.Б.

секретаря судового засідання Давиденко Л.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому вказав, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку окрім нього та дітей на правах члена сім`ї зареєстрована його бувша дружина ОСОБА_4 . Шлюб між ними розірвано 18.10.2019 року, однак знятися з реєстрації в добровільному порядку відмовляється, що позбавляє його можливості вільно користуватися належним йому майном, оформити житлову субсидію тощо. В будинку ОСОБА_4 не проживає з 04.03.2019 року, що стверджується довідкою сільської ради від 14.05.2020 №718 та тим фактом, що він звернувся до суду про стягнення аліментів з дружини на утримання дітей. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником зазначеного майна, а відповідачка не проживає в будинку який належить позивачу понад один рік, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла - відсутні, позивач та відповідач не є родичами та не пов`язані спільним побутом, в розумінні статі 3 СК України, а реєстрація відповідача за вказаною адресою створює перешкоди в реалізації позивачем його прав як власника майна, а тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя. Також вказала, що житловий будинок позивач отримав у спадок після смерті матері, однак станом на сьогодні своїх спадкових прав не оформив. Позов просила задовольнити, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та підставними.

Представник відповідача в судовому зсіданні позов не визнав, вказав, що позивач не є власником житлового будинку, а тому не може звертатися з такими позовними вимогами. В позові просив відмовити. Також зазначив, що ним було подано клопотання залишити позов без розгляду з цих підстав.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочинну недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна право відношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317, 388 ЦК України та Житловий кодекс Української РСР; ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приписами ч.2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою ... про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач в позові вказав, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку окрім нього та дітей на правах члена сім`ї зареєстрована його бувша дружина ОСОБА_4 , відповідач по справі. Шлюб між сторонами розірвано 18.10.2019 року. З 04.03.2019 року відповідач у спірному будинку не проживає, добровільно з місця реєстрації знятися не бажає, що перешкоджає у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном.

В той час належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які підтврерджували б викладені в позові обставини позивачем не надано, а саме доказів, які вказували б, що саме він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та доказів того, що відповідач створює йому перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні даним житловим будинком.

Крім того, позивач в позові вказує на відсутність відповідача як члена сім`ї власника житла за зареєстрованим місцем проживання понад рік без поважних причин, однак доказів, які підтверджували даний факт також не надає.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13,14, 82, 141,263-265,354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Головуючий суддя Є.Б. Бруховський