Провадження №: 2/755/9337/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського управління національної поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про скасування арешту з майна, -

у с т а н о в и л а:

07.12.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського управління національної поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про скасування арешту з майна.

Вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаним позовом у порядку цивільного судочинства має бути відмовлено, з огляду на наступне.

За змістом ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ст. 46, частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (ст. 81 ЦК України).

На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦК України).

Згідно ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» №730 від 16.09.2015 року, утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, Головне управління Національної поліції у м. Києві. При цьому, вказаною постановою ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема, Дніпровське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Головне управління Національної поліції у м. Києві зареєстроване як юридична особа 07.11.2015 року.

У відомостях про відокремлені підрозділи вказаної юридичної особи жодні дані відсутні.

Отже, на теперішній час Дніпровське управлення Національної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві не є юридичною особою, а є лише структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві, яке є юридичною особою публічного права та відповідно наділене цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

У своїй постанові від 14.06.2021 року по справі №760/32455/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав наступні висновки:

- з урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила;

- згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

- розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення "заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц);

- аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

У даній справі позовну заяву подано до структурного підрозділу Головного управління національної поліції у м. Києві, який відповідно не має статусу юридичної особи у зв`язку із чим не може бути стороною у справі.

Ураховуючи викладені обставини, зазначені норми чинного законодавства, з огляду на те, що в даному випадку позов пред`явлено до структурного підрозділу юридичної особи, який не є юридичною особою і не може бути стороною у справі, оскільки не наділений цивільно-процесуальною дієздатністю, та зважаючи на висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №760/32455/19 про застосування норми права, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського управління національної поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про скасування арешту з майна на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, поскільки такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи положення ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що з огляду на визначений останнім склад сторін спору в частині відповідача, із наведених вище підстав такий позов взагалі не підлягає судовому розгляду.

Натомість позивач має право на захист своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав за правилами цивільного судочинства пред`явивши відповідний позов до особи, яка може бути відповідачем у справі згідно положень ч. 2 ст. 48 ЦПК України, в даному випадку - юридичної особи (Головного управління національної поліції у м. Києві), а не структурного підрозділу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 19, 46, 47, 48, 186, 353-355 ЦПК України, ст.ст. 80, 81, 82, 89 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», -

п о с т а н о в и л а:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського управління національної поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про скасування арешту з майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 07.12.2021 року.

Суддя -