КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Гусєйна Азіза огли, третя особа - Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, про скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, індексний номер 46780226 від 08.05.2019 17:59:11) щодо проведення державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Г.А. огли державної реєстрації прав власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати та виключити запис про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_2 ; відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» 23.07.2008 року був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/657.З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, того ж дня між тими ж сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . У травні 2019 року банк без будь-якого повідомлення його, як іпотекодавця, перереєстрував право власності на вказану квартиру за собою на підставі іпотечного договору. При цьомупозивач зауважує, що державному реєстратору не було надано повного пакету документів, необхідних для проведення спірної реєстраційної дії. Вважає, що діями відповідача порушено його права, як власника, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Алієва Г.А. огли КП «Світоч» м. Києва (з відкриттям розділу, індексний номер 46780226 від 08.05.2019) щодо проведення державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на квартиру АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 152,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що іпотекодержатель не довів виконання ним вимог Закону України «Про іпотеку» і Порядку № 1127 щодо повідомлення боржника/іпотекодавця про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Відомостей про проведення державним реєстратором перевірки всіх документів, необхідних для проведення відповідної реєстрації дії в матеріалах справи немає. За відсутності таких відомостей та ненадання їх суду відповідачем АТ «Альфа-Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», суд вважав, що відповідачами не дотримано вимоги Закону України «Про іпотеку» і Порядку № 1127, відповідно державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, АТ «Альфа-Банк» через представника за довіреністю - адвоката Гуйвана І.В. звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову.

Щодо правового обґрунтування дій банку та звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку відповідач зазначає, що умовами іпотечного договору, які підписав та погодив ОСОБА_2 , передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація та встановлено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме згідно пункту 4.5.3. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язання в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». У звязку з порушенням позичальником ОСОБА_2 умов договору, прострочення сплати заборгованості у іпотекодержателя, АТ «Укрсоцбанк» виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у досудовому порядку.

Дотримуючись норм Закону України «Про іпотеку», банк надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю №750 від 28.03.2019 року про усунення порушень основного зобов`язання, що підтверджується фіскальним чеком від 08.04.2019 року підприємства поштового зв`язку та описом владення. Відправлене повідомлення за адресою відправника ОСОБА_2 на адресу банку з відміткою підприємства поштового зв`язку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» не поверталось, томуборжник є належним чином повідомлений про усунення порушень основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, що також, на думку відпаовідача, свідчить про виконання банком вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання.

Апелянт вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, без врахування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 року, який набув чинності 16.01.2020 року, згідно пукнту 15 якого статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції, зокрема у пукнті 3 частини третьої даної статті зазначено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної рестрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скару, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено фактичні обставини справи, що 23.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/657.

На забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором 23.07.2008 року між банком та позивачемукладено іпотечний договір №013/599-1, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку в якості забезпечення зобов`язань за договором кредиту належну йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-11).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 іпотечного договору сторонами узгоджено право іпотекодержателя, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в один із способів затвердженних у пункті 4.5 договору іпотеки, а саме: іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Разом із відзивом на позовну заяву АТ «Укрсоцбанк» надав копію повідомлення №750 від 28.03.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке було направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с. 57-58). Зокрема в повідомленні вказано, що у разі невиконання вимоги, іпотекодержатель зверне стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченомустаттями 35, 36 Закону України «Про іпотеку».

Але банк не надав доказів отримання ОСОБА_1 вказаного повідомлення, як і не надав підтвердження про відправлення вказаного повідомлення відправником. Судом було перевірено та встановлено, що матеріали справи не містять доказів, в розумінні статей 77-80 ЦПК України про одержання позивачем повідомлення про звернення стягнення в порядку та строки, визначені Законом України «Про іпотеку» (стаття37) та Порядку № 1127 (пункт61).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , 08.05.2019 року державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Г.А. огли прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46780226 та зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» право приватної власності на вказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 31469663 (а.с. 12-13).

Судом було встановлено та вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором під час прийняття оскаржуваних рішень не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, а саме: не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання боржником/іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя та не перевірено, чи отримував взагалі боржник таке повідомлення. Сам факт направлення повідомлення, без підтвердження його отримання не є підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека -це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про іпотеку»іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення змін Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Тобто для реалізації позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні відповідне волевиявлення та вчинення певних дій іпотекодержателем, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Висновки щодо обов`язкового дотримання кредитором вимог Порядку № 1127 викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18) та від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19), зазначено, що «при цьому суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_3 письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Крім того, правильно встановлено, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності (станом на 10 вересня 2016 року) не проводилась».

За встановлених судом першої інстанції обставин, в державного реєстратора КП «Світоч» м. Києва Алієва Г.А. огли були наявні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано встановив порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно), правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 3 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 756/13679/16-ц наведені правові висновки про те, що ефективним способом захисту є вимоги позивача саме про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній