Єдиний унікальний номер судової справи: 489/2589/21
Провадження № 22-ц/812/1623/21
Постанова

іменем України

20 вересня 2021 року м. Миколаїв справа № 489/2589/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2021 року, постановлену суддею Афоніною С.М., у приміщенні цього суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича про захист конституційних прав людини і громадянина,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала наступним.

08 лютого 2008 року між нею та ПАТ «Перший Український міжнародний банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту для придбання житла за адресою: АДРЕСА_1 , яке було передано в іпотеку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва суду від 24 квітня 2013 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 602 684,74 грн.

На виконання виконавчого листа, 16 жовтня 2020 року головним державним виконавцем Опята Ю.Ю. в рамках зведеного виконавчого провадження було здійснено проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 та зроблено його опис та арешт.

В подальшому ініційовано проведення реалізації житла ДП «СЕТАМ» шляхом проведення електронних торгів.

На думку позивача, вказані рішення державного виконавця були здійснені за відсутності рішення суду, в порушення вимог ст. 47 Конституції України про примусове позбавлення позивача житла, та за умов не ухилення позивача від погашення заборгованості.

Також ОСОБА_1 зазначила про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України державним виконавцем Опята Ю.Ю., начальником Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та генеральним директором ДП «Сетам» та проведення досудового розслідування.

Не дивлячись на це, 19 квітня 2021 року позивач отримала Акт державного виконавця від 01 квітня 2021 року про реалізацію предмета іпотеки будинку АДРЕСА_2 .

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати протиправними дії державного виконавця Опята Ю.Ю. щодо реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 у відсутності рішення суду відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України про примусове позбавлення ОСОБА_1 цього житла; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житло за адресою: АДРЕСА_1 та поновити право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2021 року справу передано на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме намагатися проникнути до житла до ухвалення судового рішення.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що 11 травня 2021 року ОСОБА_2 спробував проникнути до житла та погрожував їй вчинити вказані дії разом із поліцією. Заявник вважала, що не вжиття заходів забезпечення позову в обраний нею спосіб може істотне ускладнити або унеможливити ефективний захист та поновлення порушених конституційних прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2021 зазначену вище заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Заводському районному суду м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відсутні підстави для забезпечення позову, оскільки зазначені заходи забезпечення позову не відповідають та не співрозмірні заявленим вимогам позову та безпосередньо не пов`язані з предметом спору, заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме у визначений нею спосіб, лише є посилання на загальні норми процесуального права та на припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просила її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд проігнорував той факт, що ціллю звернення заявника до суду з вказаною заявою була спроба останньої не допустити конфлікту сторін до ухвалення рішення. Заявник вважала, що обраний нею захід забезпечення позову є співмірним із предметом спору.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року в справі № 524/7234/18 (провадження № 61-12652св20) вказано, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».

У справі заявлені вимоги немайнового характеру про визнання протиправними дії державного виконавця Опята Ю.Ю. щодо реалізації житла, скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житло та поновлення права власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 .

В заяві про забезпечення позову, заявник посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме намагатися проникнути до житла до ухвалення судового рішення, може істотне ускладнити або унеможливити ефективний захист та поновлення її порушених конституційних прав.

Згідно доданого до матеріалів позову витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 квітня 2021 року, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Свіржевською Т.В. 15 квітня 2021 року внесені відомості про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що фактично позивач, порушуючи питання про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме намагатися проникнути до житла, по суті заявляв вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком, однак такі вимоги не є предметом спору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що незабезпечення позову в обраний позивачем спосіб жодним чином не вплине на виконання можливого рішення суду про визнання протиправними рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Ю.Ю. щодо реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та поновлення її права власності на житло або може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулась.

Саме лише посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.

Отже, обраний позивачем спосіб вжиття заходів забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Тому висновок суду першої інстанції зроблений з дотриманням норм процесуального права.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки його висновки щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову є правильними та підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 21 вересня 2021 року.