Провадження № 22-ц/812/1767/21 Головуючий суду першої інстанції Чернякова Н.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Миколаїв Справа 476/842/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_2 , на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чернякової Н.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 02 липня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку,

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Малодворянської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай).

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 04 березня 2021 року замінено первісного відповідача Малодворянську сільську раду Єланецького району Миколаївської області належним - Єланецькою селищною радою Вознесенського району Миколаївської області.

Доводи позову обґрунтовано тим, що її батько, ОСОБА_3 , працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Прогрес» (далі - КСП «Прогрес») Єланецького району Миколаївської області з травня 1950 року по 1975 рік.

У 1995 році в КСП «Прогрес» було проведено розпаювання земель.

На час розпаювання земель в КСП «Прогрес» батько проживав у м. Миколаєві, де і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про своє право на отримання паю батько не був обізнаним, тому за життя не звертався до КСП «Прогрес» за отриманням паю.

Після смерті батька вона зверталась до сільської ради з питанням про виділення батькові земельної частки (пая), на що отримала відповідь, що батька пропустили у списках членів КСП.

Вона зверталась в різні державні установи, але їй відмовляли розглянути питання виділу земельної ділянки по суті.

11 лютого 2019 року позивач звернулась до Малодворянської сільської ради з проханням виділити їй земельну ділянку в розмірі 7,5 га на території цієї сільської ради.

Звернення було розглянуто, а у відповіді зазначено з посиланням на законодавчі акти, що необхідно підтвердження членства батька у колективному сільськогосподарському підприємстві та внесення до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Оскільки батько позивача на дату розпаювання не був включений (пропущений) у список, рекомендовано звернутись до суду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за її батьком - ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) розміром 7,66 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності на території Малодворянської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, на яку він мав право як член колишнього КСП «Прогрес».

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батько позивача ОСОБА_3 у період з 1995 року по 1997 рік не виявив бажання отримати земельну частку (пай) і використати своє право на включення його до списку членів КСП «Прогрес», а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника, подала апеляційну скаргу, де, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги її позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не врахував, що її батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на дату розпаювання земель КСП «Прогрес» у 1996 році взагалі не проживав на території Єланецького районй, був літньою людиною і не був обізнаний про розпаювання земель. Він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві.

Фактично батько не мав можливостей використати своє право на включення його до списків КСП «Прогрес».

Суду першої інстанції шляхом оцінки наданих доказів необхідно було встановити, що її батько як член колективного сільськогосподарського підприємства мав право на земельну частку (пай) розміром 7,66 умовних кадастрових гектарів на території Малодворянської сільської ради Єланецького району Миколаївської області.

Також суд повинен врахувати той факт, що пропуск строку звернення позивача до суду стався не з її вини, право особи на земельну частку (пай) є непорушним та підлягає захисту без обмеження позовною давністю.

На день розгляду апеляційної скарги від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом було встановлено, що батько позивача ОСОБА_3 на час отримання КСП "Прогрес" державного акту на право колективної власності на землю 27 жовтня 1995 року був колгоспним пенсіонером і членом КСП "Прогрес". Даний факт встановлено рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 березня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Єланецької районної державної адміністрації про встановлення спадкового права власності на земельну частку (пай).

27 жовтня 1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Прогрес" Єланецького району Миколаївської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_3 помер.

З наданої суду інформації Малодворянської сільської ради Єланецького району Миколаївської області за вих. № 15/04.09/21 від 25 лютого 2021 року вбачається, що у вказаній сільській раді відсутні списки розпаювання земельних часток (паїв), яке проводилося колгоспом "Прогрес" у 1996 році.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на невизнання відповідачами права спадкодавця на земельну частку (пай) при розпаюванні земель, переданих у колективну власність КПС «Прогрес», де до 1975 року працював останній, що позбавляє її можливості успадкувати право на земельну частку (пай) за законом у позасудовому порядку. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною 1 статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 належне йому майно фактично прийняла у спадщину його дочка ОСОБА_1 , хоча юридично на себе його не оформила. Разом із тим, вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акту.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини 1 статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина 4 статті 25 ЦК України).

З огляду на зазначене визнання судом права на земельну частку (пай) за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц; від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18.

У порушення вищевказаних положень закону та всупереч релевантної практики Верховного Суду, суд не звернув увагу на те, що позовні вимоги про визнання права на земельну частку (пай) за померлою особою, у якої відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, свідчать про неефективність обраного способу захисту у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду.

Таким чином, суд не врахував положень закону про те, що дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, та не зробив правового висновку про те, чи є обраний позивачем спосіб належним способом судового захисту, у результаті чого дійшов передчасного висновку про те, що батько позивача не набув права власності на земельну частку (пай) із земель КСП «Прогрес», що є порушенням норм цивільно-процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що мотивувальну частину рішення суду слід змінити, виклавши її редакції цієї постанови.

За результатами розгляду апеляційної скарги підстави для розподілу витрат по сплати судового збору за подання апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 вересня 2021 року.