Справа № 355/494/20
Провадження № 2/355/61/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Кожуховського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Баришівка Київської області в порядку загального позовного провадження цивільні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача і заперечення відповідача.

09.04.2020 за вх.№ 2439 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначала, що перебуваючи у шлюбі із відповідачем, нею було здійснено договір дарування 1/3 частки квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Оскільки спільне подружнє життя між нею та відповідачем не склалося, вона звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Дізнавшись про це, відповідач повідомив, що у разі стягнення із нього аліментів, він реалізує належну йому частку у квартирі третім особам.

З урахуванням вищенаведеного просить суд розірвати договір дарування від 11.12.2017, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та повернути в натурі ОСОБА_1 дану частку.

Заперечуючи проти задоволення поданого позову відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву (а.с.44-47) де вказує, що відповідно до договору дарування від 11.12.2017 він є власником 1/3 частини квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , а тому має повне право розпоряджатися даною квартирою на свій розсуд.

Окрім того, як на підставу свого позову, позивач посилається на ч.2 ст.727 ЦК України, відповідно до якої, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування , якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Такі твердження позивача як стверджує відповідач не відповідають дійсності, оскільки він не має жодного наміру на відчуження спірної частки у домоволодінні.

Просить суд в позові відмовити.

10.07.2020 за вх.№ 4195 на адресу суду надійшла відповідь на відзив згідно якої вбачається, що у відзиві відповідача зазначені заперечення, які не підтверджені та не відповідають реальним фактам ( а.с.78)

ІІ. Заяви і клопотання.

Від позивача на адресу суду 19.06.2020 за вх.№ 3806 надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частини квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ( а.с.70)

09.12.2020 за вх.№ 7500 надійшло клопотання адвоката Дзецько Д.В. про приєднання до матеріалів справи довідку на підтвердження місця проживання позивачки та її доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.121)

Надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Кожуховського О.В. про приєднання до матеріалів справи акт житлово-експлуатаційної дільниці 903 у м. Києві від 14.12.2020 про підтвердження дійсного проживання позивача та довідку із спеціалізованої школи № 43 м. Києва від 11.12.2020 року № 236 про підтвердження місця навчання дочки сторін ( а.с.134-136);

Надійшла заява представника відповідача - адвоката Кожуховського О. про застосування строку позовної давності ( а.с.139)

Надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Кожуховського О. про виклик свідків ( а.с.141)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2020 розгляд даної справи було визначено судді Коваленку К.В.(а.с.29).

Згідно ухвали про відкриття провадження по справі від 06.05.2020 справу було призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з повідомленням сторін (а.с.33).

19.06.2020 постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частини квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ( а.с.72).

10.02.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду ( а.с.144)

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду за № 520 від 05.07.2021 року проведено повторний авторозподіл справи та визначено суддю Червонописького В.С.( а.с.163)

09.08.2021 постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та відкриття провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні (а.с. 165).

Судом на підставі частини першої статті 247 ЦПК України здійснювалася повна фіксація судового засідання технічними засобами .

IV. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України)

За приписами ст.ст.717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність; договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, 12.11.2005 виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якій присвоєно прізвище ОСОБА_1 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.11.2005.

11.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіною О.С. було посвідчено договір дарування частки квартири відповідно до якого, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 1/3 частку квартири за номером АДРЕСА_2 ( а.с.10).

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Звертаючись до суду із позовною заявою про розірвання договору дарування, як на правову підставу своїх позовних вимог позивач посилалась на ч.2 ст.727 ЦК України та зазначала, що дії відповідача, який має намір відчужити подаровану нею частку квартири третім особам, можуть призвести до втрати дарунку та втрати позивачем та її дочкою житла, яке має для неї велику цінність та пам`ять.

За приписами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. При цьому підстави і предмет позову визначає саме позивач.

Позивач визначилась з підставами позову зазначеними вище, під якими слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, у зв`язку з чим та в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не наділений повноваженнями змінювати підстави позову, на відміну від застосування норми закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини сторін.

Положеннями ст.727 ЦК України визначено умови розірвання договору дарування на вимогу дарувальника.

Частина 2 зазначеної статті визначає право дарувальника вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що відносини дарування мають як правовий, так і моральний аспект, який проявляється у тому випадку, коли предметом договору дарування є речі, що мають для дарувальника не лише майнову, а й велику немайнову цінність, і йому буде не байдужа доля такої речі, яка передана в дарунок обдаровуваному. Таким дарунком може бути будь-яка річ (наприклад, сімейна реліквія, що передається з покоління в покоління, з якою пов`язані певні події в родині дарувальника, картина відомого живописця, подарована ним особисто, медалі про участь у певних історичних подіях, грамота як згадка про певну людину тощо).

Якщо такому дарунку загрожує безповоротна втрата з вини обдаровуваного, дарувальник вправі розірвати договір дарування, предметом якого є такий дарунок, і таке розірвання правочину спрямоване на запобігання втрати дарунка.

При розірванні договору дарування на вимогу дарувальника на підставі, що передбачена ч.2 ст.727 ЦК України, на яку посилалась позивач, визначальним є доведення обставин, що обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника. Останнє, у свою чергу, зобов`язує обдаровуваного бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Окрім того, право на розірвання договору дарування, передбачене ч.2 ст.727 ЦК України виникає з моменту вчинення дій обдаровуваного, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка.

Частина 1 ст.81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень проти позову, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування.

Натомість доказів, які б підтверджували, що обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, та що цей дарунок має для дарувальника велику немайнову цінність позивачем не надано. Подарована частка квартири є нерухомістю, яка має певну матеріальну цінність, а не немайнову, як передбачено у наведеній нормі цивільного права. Посилання позивача на немайнову цінність дарунка, як єдиного для неї житла, не заслуговує на увагу, оскільки позивач при укладенні договору дарування цього єдиного для неї житла діяв добровільно, розумів значення своїх дій, що підтверджується змістом договору.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із дочкою проживають у м. Києві, де остання навчається в спеціалізованому навчальному закладі, а тому, посилання позивачки, що спірна частка у квартирі є її єдиним місцем проживання, не відповідають дійсності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю.

В ході розгляду справи сторонами заявлено про пропуск строку позовної давності.

Суд вважає, що застосування наслідків пропуску строку позовної давності у вигляді відмови у задоволенні позовних вимог є самостійною підставою, яка застосовується у разі обґрунтованості заявлених позовних вимог і відсутності поважних причин для його поновлення. У даній справі заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими, а тому розгляд питання про застосування наслідків пропуску позовної цього строку, не є доцільним.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18,141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.12.2021.

Суддя В.Червонописький