УХВАЛА

15 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 585/2899/18

провадження № 61-4985св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Орлова І. В. і касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року в складі судді Машини І. М. та постанову Сумського апеляційного суду від

11 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1995 року по 02 травня 2018 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей, 2001 та 2009 року народження. Під час шлюбу за спільні кошти було придбане рухоме та нерухоме майно. Оскільки діти залишаються проживати

з нею, вона самостійно їх забезпечує, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, а відповідач під час шлюбу без її відома поповнював свій особистий депозитний рахунок спільними коштами, то при поділі спільного майна необхідно відступити від засад рівності часток подружжя, присудивши їй 3/4 частки від всього спільно набутого майна.

В подальшому, після проведення будівельно-технічної експертизи, позивач уточнила вимоги та просила суд: поділити належний подружжю житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток співвласників відповідно до варіанту ІІ Висновку експерта від 25 лютого 2019 року № 1618-1620/150-155 (далі - висновок експерта) та зобов`язати ОСОБА_2 провести необхідні переобладнання; поділити горищне приміщення згідно з лінією розподілу житлового будинку без улаштування перегородок, поділити огорожу відповідно до розподілу земельної ділянки, стягнути із ОСОБА_2 на її користь 3 968,00 грн грошової компенсації за її частку, яка після поділу в натурі є меншою від ідеальної частки;

поділити земельну ділянку загальною площею 0,0801 га за адресою:

АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:021:0100, відповідно до варіанту II висновку експерта;

поділити житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , з відступом від ідеальних часток співвласників відповідно до варіанту II висновку експерта та зобов`язати ОСОБА_4 провести необхідні переобладнання, поділити горищне приміщення згідно з лінією розподілу житлового будинку без улаштування перегородок, огорожу - відповідно до розподілу земельної ділянки;

встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1000 га відповідно до варіанту II висновку експерта;

поділити 1/2 частину нежилого приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нежилого приміщення магазину та стягнути з нього на її користь 70 000,00 грн грошової компенсації вартості 1/4 частини вказаного нерухомого майна і припинити її право власності на 1/4 частину нежилого приміщення магазину;

стягнути із ОСОБА_2 на її користь 53 734,86 грн компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_1 та 4 000,00 дол. США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритих

в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» та судові витрати в розмірі

21 580,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Поділено належні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток співвласників, відповідно до варіанту II висновку експерта, а саме: виділено в натурі ОСОБА_2 приміщення 1-5 в житловому будинку літ. «А1-1», що становить 49/100 частин вказаного спільного майна, та виділено в натурі ОСОБА_4 приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-5, 1-6, 1-7, 2-1 в житловій добудові літ. «А2-1», приміщення 1-4

в житловому будинку літ. «А1-1», що становить 51/100 частину вказаного спільного майна.

Зобов`язано ОСОБА_2 провести такі переобладнання: закласти проріз між приміщеннями 1-4 та 1-5 в житловому будинку літ. «А1-1». Поділ горищного приміщення здійснити згідно з лінією розподілу житлового будинку без улаштування перегородок. Поділ огорожі здійснити відповідно до розподілу земельної ділянки.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 3 968,00 грн грошової компенсації співвласнику, частка якої в натурі після поділу є меншою від ідеальної частки.

Поділено належну ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності земельну ділянку, загальною площею 0,0801 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:021:0100, відповідно до варіанту II висновку експерта, а саме: виділено в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку площею 401 кв. м, та виділено в натурі ОСОБА_4 земельну ділянку площею 400 кв. м.

Поділено належний ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2

з відступом від ідеальних часток співвласників, відповідно до варіанту II висновку експерта, а саме: виділено в натурі ОСОБА_2 приміщення 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А»

з прибудовою літ. «а», та наступні надвірні будівлі і споруди: сарай літ. «Б», літню кухню літ. «В», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «У», що становить 58/100 частин вказаного спільного майна, та виділено в натурі ОСОБА_4 приміщення 1, 2, 3, 4, 5 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А»

з прибудовою літ. «а», та наступні надвірні будівлі і споруди: гараж літ. «Г», що становить 42/100 частин вказаного спільного майна.

Зобов`язано ОСОБА_4 провести такі переобладнання: закласти проріз між приміщення 3 та 10 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А»

з прибудовою літ. «а». Поділ горищного приміщення здійснити згідно з лінією розподілу житлового будинку без улаштування перегородок. Поділ огорожі здійснити відповідно до розподілу земельної ділянки.

Встановлено порядок користування належною ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою загальною площею 0,1000 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до варіанту II висновку експерта, а саме: виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 480 кв. м та виділено в користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 480 кв. м, земельну ділянку площею

40 кв. м. залишив у спільному користуванні. Встановити безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду площею 82 кв. м на користь ОСОБА_2 за рахунок земельної ділянки площею 480 кв. м, виділеної у користування

ОСОБА_2 .

Поділено належну ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності 1/2 частину нежилого приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м., визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаного нежилого приміщення, стягнено з нього на користь ОСОБА_2 70 000,00 грн грошової компенсації вартості 1/4 частини вказаного нерухомого майна. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину цього нежилого приміщення.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 53 734, 86 грн компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_2 , та 4000,00 дол. США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритих в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк».

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 судові витрати: 6 539,06 грн - судовий збір; 8 580,00 грн - витрати на проведення експертизи; 8 000,00 - витрати на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції виходив з того, що будинки, земельні ділянки та нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю сторін як подружжя, та їх поділ

у спосіб, який визначила позивач, відповідає положенням статей 70, 71 СК України, статей 358, 364, 367 ЦК України.

Стягуючи на користь позивача 1/2 частину вкладів, суд першої інстанції виходив з того, що під час шлюбу відповідач відкрив рахунки, на яких відбувався рух коштів без відома позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року скасовано

в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення магазину і стягнення компенсації грошових вкладів, ухвалено нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/4 частину нежитлового приміщення магазину за адресою:

АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 компенсацію грошового вкладу (депозиту) в сумі 5 857,94 грн.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня

2019 року змінено в частині розподілу судових витрат та стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 20 788,58 грн.

В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від

10 вересня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при поділі між сторонами житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_2 , з відступом від ідеальних часток співвласників, не вирішив питання компенсації майна згідно з висновком експерта на користь відповідача, частка якого зменшується до 42/100; позивач, частка якої збільшується до 58/100, повинна сплатити компенсацію в розмірі 47 558,00 грн. Проте ця компенсація стягненню з неї не підлягає, оскільки охоплюється розміром частки грошового вкладу (депозиту), яка належала позивачу та якою відповідач розпорядився на власний розсуд. Оскільки іншого майна при поділі якого підлягає врахуванню залишок належної позивачу частки грошового вкладу (депозиту) в сумі 5 857,94 грн в межах предмету позову в цій справі немає, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача при вирішенні позовної вимоги про стягнення грошового вкладу (депозиту).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про поділ нежитлового приміщення магазину та ухвалюючи рішення про часткове задоволення цих вимог з визнанням за сторонами права власності на ідеальну частку подружжя в спірному майні (1/4 частка) без його реального поділу

і залишення майна в спільній частковій власності сторін, апеляційний суд виходив з того, що позивач погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки, а відповідач не вніс відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Грошовий вклад (депозит) в сумі 106 831,87 грн. був знятий ОСОБА_4 під час припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 . Будь-яких доказів на підтвердження того, що він використав знятий ним грошовий вклад (депозит)

в інтересах сім`ї відповідач суду не надав.

Також суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 000,00 дол. США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку № НОМЕР_1 , оскільки з виписки за цим рахунком вбачається, що валютою цього рахунка є гривня, і грошовий вклад в зазначеній сумі на нього не надходив. Зарахування і зняття коштів відбувалося по іншому рахунку під час здійснення ОСОБА_4 підприємницької діяльності та припинення між сторонами шлюбних відносин. Виходячи з викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача 4000 дол. США задоволенню не підлягає.

Аргументи учасників справи

У березні 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що апеляційний суд, не врахувавши висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 лютого 2019 року у справі № 336/4407/15 (провадження № 61-24129св18), помилково відмовив у поділі 1/2 частини магазину шляхом визнання за відповідачем права власності на вказану частину та стягнення з нього на її користь компенсації вартості її частини. Апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, адже ні позивач, ні відповідач не просили про такий поділ спільного майна.

Також є помилковим висновок апеляційного суду про відмову у стягненні

з відповідача на її користь 4 000,00 дол. США компенсації 1/2 частини вкладу, обґрунтований тим, що з виписки за рахунком № НОМЕР_1 встановлено, що валютою цього рахунка є гривня, і грошовий вклад в сумі 4 000,00 дол. США на нього не надходив. Водночас, зарахування коштів відбулось по іншому рахунку ОСОБА_2 , суд формально підійшов до вирішення цієї вимоги, адже очевидним є те, що вона переплутала номери рахунків, що, однак, не має суттєвого значення і не може вплинути на правильність вирішення судом спору по суті. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що з витягу за рахунком

№ НОМЕР_3 вбачається, що він відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_2 , зараховані та зняті з нього кошти не є поверненням грошового вкладу (депозиту), їх зарахування і знятті відбувалось під час здійснення відповідачем підприємницької діяльності та припинення між сторонами шлюбних відносин, однак суд не врахував, що майно ФОП вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Суд безпідставно стягнув з неї компенсацію у зв`язку зі зменшенням частки відповідача у праві власності на житловий будинок, оскільки при поділі їхнього спільного майна наявні підстави, передбаченні статтею 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Крім того, апеляційний суд здійснив зустрічне зарахування суми компенсації 1/2 частини грошового вкладу (депозиту), яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, та суми компенсації у зв`язку зі зменшенням частки відповідача у праві власності на житловий будинок, однак нормами матеріального та процесуального права не передбачена можливість такого зустрічного зарахування.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

В ухвалі зазначено, що касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі

№ 336/4407/15 та від 27 березня 2019 року у справі № 472/337/15).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 472/337/15-ц (провадження № 61-19829св18) зазначено, що майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте

в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року у справі № 336/4407/15 (провадження № 61-24129св18) вказано, що «відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності

у співвласника, який отримав від інших співвласників грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки, припиняється з дня її отримання. Результати аналізу зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що

у випадку надання співвласником згоди на припинення його права на частку

у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, ризик невиплати такої грошової компенсації несе саме співвласник, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні».

Позиція Верховного Суду

Суди встановили, що 05 серпня 1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 травня

2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність у період з 27 лютого

2003 року до 26 квітня 2018 року.

Апеляційний суд також встановив, що ОСОБА_4 були відкриті карткові рахунки № НОМЕР_2 (зарплатний) та № НОМЕР_1 (приватний-паливна картка). Згідно виписки АТ «Укрсоцбанк» на картковий рахунок НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , за період з 13 липня 2016 року до 13 квітня 2017 року зараховано 401 363,71 грн та станом на 13 квітня

2017 року списано 401 288,71 грн. 13 квітня 2017 року на нього було повернуто вклад (депозит) в сумі 100 076 грн та відсотки в сумі 6 755,87 грн, всього

106 831,87 грн. В цей же день ОСОБА_4 зняв в касі банку 107 469,71 грн.

Відповідно до постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, він під час розгляду справи пояснив суду, що з ОСОБА_2 він не проживає з лютого 2017 року. Оскільки стосунки між ними були напруженими, ОСОБА_2 з дітьми проживала в будинку батьків. (а. с. 5 т. 3).

За вказаний період руху коштів за картковим рахунком НОМЕР_1 не відбувалося.

Зарахування та зняття коштів в сумі 4000 дол. США відбувалось по іншому рахунку № НОМЕР_3 , який відкритий на ім`я фізичної особи підприємця ОСОБА_4 . Зарахування і зняття коштів відбувалося під час здійснення ОСОБА_4 підприємницької діяльності та припинення між сторонами шлюбних відносин.

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений

у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не

є подібними, то касаційне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі (є аналогічними) предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (див. постанови Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18), від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц (провадження № 14-82цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18), від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

У справі, що переглядається, предметом позову є поділ спільного майна подружжя.Врахувавши презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, суди виходили з того, що майно, набуте сторонами за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про поділ нежитлового приміщення магазину та ухвалюючи рішення про часткове задоволення цих вимог з визнанням за сторонами права власності на ідеальну частку подружжя в спірному майні (1/4 частка) без його реального поділу

і залишення майна в спільній частковій власності сторін, апеляційний суд виходив з того, що позивач погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки, а відповідач не вніс відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Встановивши, що зарахування і зняття 4 000,00 дол. США відбувалося у зв?язку зі здійсненням ОСОБА_4 підприємницької діяльності та на час припинення між сторонами шлюбних відносин, апеляційний суд не визнав цю суму спільною власністю подружжя.

У справі № 472/337/15-ц предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що позивач

є спадкоємцем першої черги разом з дружиною спадкодавця. Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 розпорядилась автомобілем, який був спільною сумісною власністю подружжя, а тому він має право на компенсацію належної йому 1/6 частини. Вартість нежитлової будівлі і земельних ділянок складає відповідно

61 874,00 грн і 19 350, 50 грн, але в цьому майні, яке належало спадкодавцю особисто як підприємцю останньому належить 1/3 частка. Суд зазначив, що майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

У справі № 336/4407/15предметом спору є про припинення права на частку

у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації вартості частки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонам як спадкоємцям належить право власності на 1/16 частину квартири та на 1/4 частину автомобіля ВАЗ 2109. Відповідачам, які також є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 належать частки у праві спільної власності на житло. Оскільки виділ

в натурі належних позивачам часток в неподільному майні є неможливим, як

і спільне користування майном за умови того, що квартира є місцем постійного проживання відповідачів, а сторони в справі є сторонніми один одному особами, просять припинити їхнє право власності з одержанням від відповідачів грошової компенсації вартості часток в праві на житло відповідно до експертного висновку про ринкову вартість квартири, а також на автомобіль з урахуванням висновку про вартість транспортного засобу, наданого позивачами, відповідно до вимог частини другої статті 364 ЦК України

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені

у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 472/337/15-ц (провадження № 61-19829св18) та Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року

у справі № 336/4407/15 (провадження № 61-24129св18) та на які містяться посилання у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК УкраїниВерховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 472/337/15-ц та від

17 липня 2019 року у справі № 336/4407/15, на які містяться посилання

у касаційній скарзі ОСОБА_2 , стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження з цієї підстави.

Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 11 лютого

2020 року у справі № 585/2899/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов