Справа № 130/1899/20
Провадження № 22-ц/801/1706/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 рокуСправа № 130/1899/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року, ухвалене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля К.А.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Васильовича, слідчого слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М., Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, ГУНП у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі на протязі чотирьох років в порушення вимог КПК України відмовляються приймати будь-яке рішення по кримінальному провадженню, внаслідок чого порушується його право на швидке та неупереджене досудове слідство.

Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди, визначаючи її розмір у 40 000,00 гривень, ОСОБА_1 виходив із свого похилого віку та порушенням відповідачами вимог КПК України.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь з кожного відповідача по 10 000 грн моральної шкоди за рахунок Держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

На підтвердження своїх вимог надав постанову Вінницького апеляційного суду від 20.08.2020 та постанову прокурора від 07.08.2017 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.

В свою чергу відповідач ГУ НП у Вінницькій області подало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В якості доводів послався на те, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки суд неповністю встановив обставини справи.

ГУ НП у Вінницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції поза межами доводів та в межах вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 20.08.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2020 по справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ ВП ГУНП у м. Жмеринка Олексюка В.В. та слідчого Майченка А.М. про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Рішення суду змінено: виключено з мотивувальної частини рішення таку підставу для відмови в позові, як недоведення фактів незаконності дій відповідачів, порушення прав свобод чи інтересів позивача, спричинення моральної шкоди та її розміру, недоведення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіяні (а.с.3-5).

07.08.2017 прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Посвалюк І.П. скасовано постанову слідчого про закриття провадження. Підстава скасування "слідчим дане рішення прийнято передчасно не з`ясовано усіх доводів заявника". Матеріали досудового розслідування №0000041 направлено начальнику СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для організації подальшого розслідування (а.с.6-7).

Предметом спору у цій справі є заподіяна моральна шкода внаслідок бездіяльності відповідачів при виконанні ними своїх службових обов`язків. Зокрема, тривале досудове слідство, яке завдає ОСОБА_1 моральної шкоди.

Завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди, а також наявність незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи з боку відповідачів, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди заявленими діями відповідача.

Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що Жмеринський відділ поліції ГУНП у Вінницькій області не може бути відповідачем у справі, оскільки не має статусу окремої юридичної особи, а є структурним підрозділом ГУНП у Вінницькій області.

З таким висновком не може погодитись Вінницький апеляційний суд.

Положеннями статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч.2 ст. 2, ч.1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В Постанові Великої палати Верховного Суду від 27.11.2019 року (справа № 242/4742/16-ц) зазначено: з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (пункт 43). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (пункт 30).

Органи досудового розслідування функціонують у складі поліції (п. 3 ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про Національну поліцію»). У відповідності до частини 3 статті 19 цього Закону, держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відтак, можна зробити висновок, що даний позов пред`явлений до неналежних осіб, оскільки поліцейські не несуть особистої відповідальності за завдану ними шкоду.

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув уваги.

При зверненні з позовом до суду саме позивач, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Виходячи з наведених норм ст. 51 ЦПК України суд не вправі з власної ініціативи вирішувати питання заміни неналежного відповідача у справі.

Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що звернення з позовом до неналежного відповідача, є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, суд не вправі був вдаватись до оцінки доказів у справі, доведеності та підставності позовних вимог в зазначеній справі, так як в ній брали участь в якості відповідачів особи, які є неналежними відповідачами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

В силу ч.4 ст.367 ЦПК України апеляційний суд виходить за межі доводів апеляційних скарг, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем пред`явлено позов не до належних відповідачів, а тому суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 саме з цих підстав, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників. При цьому постанова Вінницького апеляційного суду від 20.09.20219 не має преюдиційного значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вінницький апеляційний суд, виходячи за межі доводів скарги прийшов до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Васильовича, слідчому слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність відповідачів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета