Справа № 456/519/18
Провадження № 2/456/135/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість станом на 31.12.2017 за кредитним договором № б/н від 23.10.2012 року в розмірі 116384,31 грн, яка складається з наступного: 4698,19 грн - заборгованість за кредитом, 111686,12 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, поклавши судові витрати на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23.10.2012, згідно з якою отримав кредит у розмірі 4700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 31.12.2017 відповідач має заборгованість у розмірі 116384,31 грн, а саме: 4698,19 грн заборгованість за кредитом, 111686,12 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

27.12.2019 надійшов відзив представника відповідача адвоката Попівняка Н.М. на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач на підтвердження встановлення особи відповідача надав копію паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого Буським РВ УМВСУ України у Львівській області 04.03.1998. Проте даний факт не відповідає дійсності, оскільки особа, яка зображена на двох фотознімках, що містяться у вказаному паспорті, не є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із втратою паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого Буським РВ УМВСУ України у Львівській області 04.03.1998, ще в 2003 році ОСОБА_1 звертався в Буський РВ УМВСУ у Львівській області та був документований новим паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , що виданий Буським РВ УМВСУ у Львівській області 21.10.2003. Вказане підтверджується наявним у відповідача паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 та довідкою Буського районного відділу Державної міграційної служби України № 214/8-2019 від 30.10.2019. Також позивач зазначає ІПН НОМЕР_3 , який присвоєно відповідачу, однак копії картки фізичної особи платника податків не додає, джерело походження таких відомостей не зазначає. Поряд з цим, випадково дізнавшись про те, що у відповідача є боргові зобов`язання, останній 09.04.2013 (вх. № 5939) звернувся із заявою в ПАТ КБ «Приватбанк» та повідомив про факт укладення кредитного договору на його ім`я в результаті шахрайських дій третіх осіб. Згідно з відповіддю № 20.1.0.0./7-20130409/1361 від 29.04.2019 для вирішення обставин, викладених у заяві, відповідачу рекомендовано звернутись безпосередньо до обслуговуючого відділення банку з паспортом та ІПН. В подальшому відповідач пред`явив діючий паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Буським РВ УМВСУ у Львівській області 21.10.2003, та довідку про присвоєння ІПН НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , за наслідками чого позивач надав відповідь, покликаючись на право відповідача звернутися в правоохоронні органи за фактом укладення кредитного договору на його ім`я в результаті шахрайських дій третіх осіб. 09.04.2013 за даним фактом відповідач звернувся із заявою до Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області та в подальшому вказані відомості внесено до ЄРДР за № 0000703 від 09.04.2013 за ч. 1 ст. 190 КК України.

20.01.2020 надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача наполягає на задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» особистим підписом. Крім цього, відповідачу було встановлено кредитний ліміт, останній користувався грошовими коштами, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже, отримав кредитку картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності такої. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Таким чином, підписавши Анкету-Заяву, відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість за кредитом, відповідач прийняв умови договору та погодився з ними.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /Т. 1 а.с. 46/

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості /Т. 1 а.с. 48/.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2018 року позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 116384 грн 31 коп. та 1762,00 грн судового збору /Т. 1 а.с. 83-84/.

11.11.2019 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Попівняка Н.М. надійшла заява про перегляд заочного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2018 у справі № 456/519/18 /Т. 1 а.с. 99-101/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2019 відкрито провадження у справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Попівняка Н.М. про перегляд заочного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2018 у цивільній справі № 456/519/18 /Т. 1 а.с. 116/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2019 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2018 у цивільній справі № 456/519/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано та постановлено справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розглядати за правилами загального позовного провадження та призначити до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 14 год. 30 хв. 15 січня 2020 року в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Шевченка, 89 /Т. 1 а.с. 120-121/.

27.12.2019 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Попівняком Н.М. подано відзив на позовну заяву /Т. 1 а.с. 123-143/.

20.01.2020 представником позивача подано відповідь на відзив /Т. 1 а.с. 154-167/.

Ухвалою суду від 06.04.2020 підготовче судове засідання відкладено на 07.05.2020 /Т. 1 а.с. 175/.

Ухвалою суду від 07.05.2020 підготовче судове засідання відкладено на 27.05.2020 /Т. 1 а.с. 179/.

27.05.2020 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Попівняком Н.М. подано заяву про забезпечення доказів та клопотання про призначення почеркознавчої експертизи /Т. 1 а.с. 193, 195-196/.

Ухвалами суду від 03.07.2020 та 01.10.2020 витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» оригінал заяви б/н від 23.10.2021 /Т. 1 а.с. 210, 233/.

Ухвалою суду від 02.11.2020 підготовче судове засідання відкладено на 19.11.2020 та визнано явку представника АТ КБ «ПриватБанк» обов`язковою /Т. 2 а.с. 2/.

Ухвалою суду від 28.12.2020 призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження зупинено /Т. 2 а.с. 35/.

Ухвала суду від 25.10.2021 поновлено провадження у справі /Т. 2 а.с. а.с. 57/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2021 закрито підготовче провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 30.11.2021 /Т. 2 а.с. 63/.

Ухвалою суду від 26.11.2021 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції /Т. 2 а.с. 66/.

Розгляд справи по суті відбувся 30.11.2021 за участі представника позивача адвоката Жарського І.Р. (в режимі відеоконференції), відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Попівняка Н.М.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Представник позивача адвокат Жарський І.Р. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. .

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Попівняк Н.М. позовні вимоги заперечили з підстав, наведених у відзиві, просили в їх задоволенні відмовити.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 23.10.2012 укладено договір № б/н, відповідно до якого, за твердженням позивача, відповідач отримав кредит у розмірі 4700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом: з 30.10.2012 процентна ставка (поточна) 36%, процентна ставка (прострочена) 72%; з 01.03.2013 процентна ставка (поточна) 30%, процентна ставка (прострочена) 30%; з 01.09.2014 процентна ставка (поточна) 34,8%, процентна ставка (прострочена) 34,8%; з 01.04.2015 процентна ставка (поточна) 43,2%, процентна ставка (прострочена) 43,2% /Т. 1 а.с. 9-11/.

Судом встановлено, що документом, який посвідчував особу ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору та підписання ним анкети-заяви, був паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 04.03.1998 Буським РВ УМВС у Львівській області /Т. 1 а.с. 36-37/.

В п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку.

Пунктами 1.1.5.20 та 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, він зобов`язаний сплатити Банку штраф відповідно до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає сплаті в зазначені банком терміни.

Згідно з п. 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в установленій Банком частці у випадку невиконання позичальником або довіреною особою позичальника своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено назву із ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк».

21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.10.2012, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , встановлено, що станом на 31.12.2017 заборгованість відповідача перед банком становить 116384,31 грн /Т. 1 а.с. 9/.

З довідки Буського РВ ГУ НП у Львівській області № 214/8-2019 від 30.10.2019 судом встановлено, що ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 21.10.2003 Буським РВ УМВС України у Львівській області, у зв`язку із втратою паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 04.03.1998 Буським РВ УМВС у Львівській області /Т. 1 а.с . 105/.

09.04.2013 відповідач звернувся із заявою в ПАТ КБ «Приватбанк» та повідомив про факт укладення кредитного договору на його ім`я в результаті шахрайських дій третіх осіб, отримавши відповідь позивача № 20.1.0.0./7-20130409/1361 від 29.04.2019, якою для вирішення обставин, викладених у заяві, відповідачу рекомендовано звернутись безпосередньо до обслуговуючого відділення банку з паспортом та ІПН /Т. 1 а.с. 106/.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся в Стрийський МВ ГУМВС України у Львівській області із заявою вжити заходи до невідомої особи, яка на втрачений ним паспорт громадянина України шляхом вклеювання іншої фотографії у вересні 2012 року у відділенні «Приватбанку», що в м. Львів, отримала кредит на ім`я ОСОБА_1 в розмірі 5900 грн. За даним фактом вказані відомості внесено до ЄДР за № 0000703 від 09.04.2013 за ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується довідкою Стрийського МВ ГУМВС України у Львівській області № 2859 від 03.03.2014 /Т. 1 а.с. 109/.

Згідно з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.10.2012 по 09.01.2020 розхід по картці складає 650969,53 грн /Т. 1 а.с. 160-163/.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, визначає різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, оскільки є невчиненими.

Так, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що невчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке сторона вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач посилався на те, що 23 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Заперечуючи проти позову, відповідач покликався на те, що анкету-заяву він не підписував і кредитними коштами не користувався.

З висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3592 від 12.10.2021 судом встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі: «Підпис» на зворотній стороні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 23.10.2012, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою /Т. 2 а.с. 52-55/.

Позивач не надав належних та допустимих доказів для спростування висновку експерта та не заявив клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у разі незгоди з висновком проведеної експертизи.

Суд приймає в якості належного та допустимого доказу висновок експерта № 3592 від 12.10.2021 судово-почеркознавчої експертизи оригіналу анкети-заяви від 23.10.2012 та вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_1 , який підтверджує доводи відповідача щодо підписання анкети-заяви від 23.10.2012 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не ним, а іншою особою, що узгоджується з іншими наявними у справі доказами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року в справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність».

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

З огляду на вказане та враховуючи, що відповідач не підписував анкету-заяву від 23.10.2012 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що беззаперечно свідчить про відсутність у нього волевиявлення на вчинення правочину (укладення кредитного договору), недійсність кредитного договору у випадку недодержання письмової форми (непідписання договору позичальником) встановлена законом, то цей договір є нікчемним.

Правочини, які не вчинено, не тягнуть жодних правових наслідків для сторін.

Такі ж висновки викладено у постанові Верховного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 405/223/17 (провадження № 61-18434св20), від 10 березня 2021 року в справі № 688/3874/18 (провадження № 61-18438св20), від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин відповідно до зазначених норм матеріального права та враховуючи, що позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов такого договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не підписував анкету-заяву від 23.10.2012 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується висновком експерта, тому позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до вимог частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частини шостої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Таким чином, на підставі зазначених норм процесуального закону з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення, заяви про забезпечення доказів та витрати на проведення почеркознавчої експертизи, що в сукупному розмірі становить 7469,00 грн.

Доказів понесення стороною відповідача інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення, заяви про забезпечення доказів та витрат на проведення почеркознавчої експертизи, матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д; , МФО 305299, рах. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) 7469,00 (сім тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень 00 копійок) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2021 року.

Суддя Л.В.Гула