Справа № 428/142/21
Провадження № 2/428/93/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Федорущенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 24.04.2017 відповідач викрав його велосипед марки «Україна» біля першої прохідної ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», після чого продав. Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.05.2018 відповідача було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, але звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Велосипед позивачу так і не повернули та згідно з висновком товарознавчої експертизи № 19/113/9-3/520е від 09.06.2017 розмір матеріальної шкоди був оцінений у сумі 760 грн. Таким чином, позивачу була заподіяна матеріальна шкода, яку відповідач повинен відшкодувати у повному обсязі. Крім того, в результаті скоєних дій позивач отримав психологічну травму і моральну шкоду, оскільки не міг добиратися на роботу, що було не дуже зручно, бо він має захворювання лівобічного понсартроза 3 ступеня, ПФС ІІІ, девормуючий отеоартроз II колінних суглобів, ПФС II ступеня зі значним порушенням функції опору, руху нижньої лівої кінцівки, помірної правої нижньої кінцівки, ІХС:.діор.кардіосімроз, СН1 ФК2, що в свою чергу потребує допоміжних засобів пересування та довготривалої медикаментозної терапії, що унеможливлює рух без допоміжних засобів пересування, у даному випадку викраденого велосипеду. Саме викрадення велосипеду позбавило позивача можливості вільно пересуватися та підтримувати свою життєдіяльність у тому об`ємі, у якому це було до скоєння крадіжки, так як він є літньою людиною, пенсіонером, допомоги від родичів та держави не отримує. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду у сумі 760 грн., в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди грошову суму у розмірі 8000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 травня 2018 року по справі № 428/7516/17, який набрав законної сили 22.06.2018, було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України та призначено йому відповідне покарання.

Вказаним вироком було встановлено, що 24 квітня 2017 року в період часу з 11 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин ОСОБА_2 , знаходячись біля першої прохідної ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, біля спеціалізованої велосипедної стоянки побачив велосипед марки «Україна» салатового кольору.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і не може йому перешкодити, таємно, з корисливих мотивів, діючи повторно, перерізав дужку металевого замка, яким був пристебнутий до огорожі вказаний велосипед, та зник з місця події разом з викраденим велосипедом.

Після цього, ОСОБА_2 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_1 , згідно з висновком товарознавчої експертизи № 19/113/9-3/520е від 09.06.2017 на суму 760,00 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 таємно, з корисливих мотивів, діючи повторно, перерізав дужку металевого замка, яким був пристебнутий до огорожі велосипед марки «Україна» салатового кольору і який належав позивачу, та зник з місця події разом з викраденим велосипедом. Після цього, ОСОБА_2 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_1 на суму 760,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зі змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз. 1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

Позивач ОСОБА_1 надав суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач ОСОБА_2 своїми злочинними діями спричинив йому матеріальну шкоду на суму 760 грн., в той час як відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів того, що шкоди могло бути завдано не з його вини.

У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди в розмірі 760 грн.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду тим, що він отримав психологічну травму з приводу втрати свого велосипеда, на якому добирався до роботи, у зв`язку з чим був змушений змінити свій звичний спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вказаної вище постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, позивач поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його майна, результатом якої стало викрадення його транспортного засобу та неможливість використання цього транспортного засобу у звичному режимі. Вищевказані прояви душевних страждань та психологічної травми є типовими для будь-якої звичайної людини, майно якої було викрадене та яка має змінити свій нормальний уклад життя. Наявність у позивача цих душевних страждань є очевидною.

На думку суду, справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в даному випадку буде сума в розмірі 3 000 грн., що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.

Отже, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Отже, до складу витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правової допомоги, оскільки згідно із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 778 від 19.05.2004 адвокат Юрченко Володимир Григорійович має право на заняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з чим і уклав з позивачем договір про надання правової допомоги № б/н від 04.01.2021. Згідно з копією квитанції про отримання грошових коштів адвокат Юрченко В.Г. на підставі договору № б/н від 04.01.2021 про надання правової допомоги отримав від ОСОБА_1 за надання правової допомоги 3 000 гривень 00 копійок.

За таких обставин суд вважає, що зазначені у позовній заяві витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 у сумі 3 000 гривень 00 копійок.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 161/4985/17.

Ураховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя І. С. Посохов