Номер справи 623/3221/21
Номер провадження 2/623/912/2021
РІШЕННЯ

іменем України

22 вересня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря Костенко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Ізюм цивільну справу № 623/3221/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади,

В С Т А Н О В И В :

Суть позовних вимог.

16 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади.

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 року по справі № 623/1052/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано розпорядження Ізюмського міського голови від Визнати протиправним та скасувати розпорядження Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича № 352 від 20 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Позовні вимоги в частині скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 243 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 244 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 245 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 264 від 18 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 274 від 21 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 298 від 28 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26 квітня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" залишити без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Провадження в частині позовних вимог щодо стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартості лікування в розмірі 21 003 грн. 33 коп. - закрити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 року по справі № 623/1052/16-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову, щодо:

- скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради";

- скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради";

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області ;

- стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області заробітної плати за час вимушеного прогулу;

В цій частині прийнято нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області .

Стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200 506, 32 грн.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018р. по справі № 623/1052/16-а скасувати в частині закриття провадження по справі щодо стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартість лікування, обстеження, ліків та інших процедур та в частині залишення позову без розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року видано виконавчий лист від 10.12.2018 року по справі № 623/1052/16-а про стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200506,32 грн.

16 квітня 2020 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа по справі № 623/1052/16-а, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року про стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200506,32 грн.

Означена вище заява надійшла до відповідача 11 травня 2020 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

Повідомленням Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області ( в порядку п.9 п.п.3 Постанови КМУ від 03.08.2011 року № 845 « Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників») від 05 травня 2020 року № 04-20/131 позивача було повідомлено, що згідно х приписами п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 « Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» ( у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 № 154) боржники визначені у рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів ( бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства. При цьому, що в мережу бюджету міста Ізюм в 2020 році жодним головним розпорядником коштів не введено установу, яка зазначена у виконавчому документі, а саме Ізюмська міська рада Харківської області ( ), у зв`язку з чим вказана установа на обслуговуванні в Ізюмському УДКСУ Харківської області не перебуває. Разом з тим зазначено, що Ізюмська міська рада Харківської області не має відкритих реєстраційних рахунків Управлінні. Крім того вказано, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.01.2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.12.2019 року про зміну способу та порядку виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 623/1052/16-а було відмовлено. На вказану ухвалу позивачем через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області була подана апеляційна скарга до Другого апеляційного адміністративного суду. Постановою апеляційної інстанції від 05.03.2020року апеляційна скарга була задоволена частково, ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.01.2020 року скасована, в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 623/1052/16-а відмовлено. Ізюмська міська рада Харківської області та її виконавчий комітет є окремими юридичними особами, які діють самостійно в межах своїх повноважень.

19 травня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати дії, що вчинені суб`єктом владних повноважень Ізюмським управлінням Державної казначейської служби України Харківської області, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 623/1052/16-а неправомірними та порушенням прав позивача, підтверджених цією постановою;

- зобов`язати Ізюмське управління Державної казначейської служби прийняти до виконання виконавчий лист по справі № 623/1052/16-а, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року про стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200.506,32 грн;

- зобов`язати Ізюмське управління Державної казначейської служби України Харківської області здійснити заходи примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 623/1052/16-а в частині стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200506,32 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року по справі № 623/1052/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ізюмська міська рада Харківської області про визнання дій, що вчинені суб`єктом владних повноважень неправомірними та порушенням прав позивача змінено.

Викладено абзац третій резолютивної частини рішення у наступні редакції:

«Зобов`язати Ізюмське управління Державної казначейської служби здійснити дії щодо виконання виконавчого листа по справі № 623/1052/16-а, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року про стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200506 (двісті тисяч п`ятсот шість) грн 32 коп. в порядку, передбаченому Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року залишено без змін.

Позивач вважає, що бездіяльністю Ізюмського управління Державної казначейської служби Харківської області, яка полягає в поверненні без виконання виконавчого листа по справі № 623/1052/16-а, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року про стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200506,32 грн, йому завдано моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відзив на позовну заяву.

Відповідач вказує, що згідно з приписами п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 « Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (у редакції Постанови КМУ від 14.02.2018 року № 154) боржники - визначені у рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів ( бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства.

Тобто, Порядок № 845 передбачає вчинення дій щодо клієнтів ( відповідачів, боржників), які мають відкриті рахунки в органах Казначейства.

Ізюмська міська рада Харківської області ( ) не включена до мережі жодного бюджету, який знаходиться на обслуговуванні в Управлінні та не має відкритих реєстраційних рахунків в Управлінні.

Ізюмська міська рада не є боржником у розумінні п.2 Порядку № 845.

Вказана обставина унеможливлює примусове стягнення боргу з рахунків Ізюмської міської ради, які відсутні.

Відповідач зазначає, що орган Державної казначейської служби України дуже обмежений у своїх можливостях стягнути кошти за виконавчим документом,оскільки в їх розпорядженні є лише відкриті у них же розрахункові рахунки бюджетних організацій.

В зв`язку з цим Ізюмське УДКСУ звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з заявою від 30.07.2021 року № 2-36-01/266 про роз`яснення виконання відповідного рішення суду. Що потрібно вчинити стосовно боржника - Ізюмської міської ради, як колегіального органу місцевого самоврядування щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 200506,32 грн. Станом на день підготовки відзиву роз`яснення з Харківського окружного адміністративного суду не отримано. Рішенням 11 сесії Ізюмської міської ради 8 скликання від 25 травня 2021 року № 0293 прийнято програму для забезпечення виконання рішень суду, посилаючись на вказану програму ОСОБА_1 просив здійснити безспірне списання коштів за вказаною програмою.

Згідно з ч.2 розділу 1 « Загальні положення» Програма для забезпечення виконання рішень суду на 2021-2023 роки була розроблена з метою виконання судових рішень, які надходять до Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради в процесі виконання ними своїх повноважень.

Відповідальним виконавцем вказаної вище Програми , на яку посилається ОСОБА_1 , є Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради, отже відсутні будь - які правові підстави для звернення стягнення на вказану Програму.

У зв`язку з викладеним Ізюмським УДКСУ Харківської області направлено 30.07.2021 року за № 02-36-02/268 листа до боржника, Ізюмської міської ради, з пропозицією визначитися з аналогічною програмою щодо виконання рішень суду стосовно Ізюмської міської ради Харківської області.

У разі відсутності вказаної Програми, боржника (Ізюмську міську раду ) зобов`язано вжити заходів щодо затвердження такою Програми для забезпечення виконання виконавчих документів. 20 серпня 2021 року Ізюмська міська рада надала відповідь, згідно якої Ізюмською міською радою 8 скликання Програма щодо виконання рішень суду стосовно Ізюмської міської ради не розроблялася та не приймалася.

У зв`язку з тим, що Ізюмська міська рада не знаходиться на обслуговуванні в територіальному органі Казначейства, виникає питання фінансування вказаного колегіального органу місцевого самоврядування.

29.07.2021 року Ізюмським УДКСУ Харківської області направлено відповідного листа Ізюмській міській раді щодо створення централізованої бухгалтерії, яка також обслуговує Ізюмську міську раду Харківської області.

Станом на день підготовки відзиву відповідної інформації від Ізюмської міської ради не отримано.

Вимога позивача про стягнення завданої моральної шкоди за рахунок Державної казначейської служби України необхідно визнати юридично некоректною з посиланням на те, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 03 серпня 2011 року № 845 (з наступними змінами) на органи Казначейства покладено обов`язок виконання виконавчих документів, а не відшкодування шкоди за цим позовом.

Відповідь на відзив.

Позивач вказує на те, що з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа по справі № 623/1052/16-а, виданим Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року про стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200506,32 грн та виконавчий лист надійшли до відповідача 11.05.2020 року, а не 28.07.2021 року, як зазначає у своєму відзиві на позовну заяву відповідач.

Тобто, більше року з моменту звернення до відповідача із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 623/1052/16-а позивачу було протиправно відмовлено у виконанні судового рішення. Така ситуація змусила позивача звертатись із адміністративним позовом, наслідком розгляду якого і стала постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі № 623/1052/16-а.

Зі змісту відзиву на позовну заяву від 27.08.2021 року № 02-56-08/315 відповідач не заперечує факту визнання дій Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області щодо повернення виконавчого листа по справі № 623/1052/16-а про стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 в розмірі 200506,32 грн неправомірними та зобов`язання Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області прийняти до виконання зазначений виконавчий лист.

Із викладеними вище обставинами пов`язані вимоги позивача із відшкодування моральної шкоди.

Аргументи відповідача стосовно неперебування Ізюмської міської ради Харківської області на обслуговуванні в Ізюмському УДКСУ Харківської області та відсутності відкритих реєстраційних рахунків в Управлінні як підстави для повернення виконавчого документа без виконання вже було предметом судового розгляду.

Судом встановлено, що порушено права позивача такою бездіяльністю відповідача. Позивач вказує на те, що спірні відносини щодо завдання йому моральної шкоди охоплюють проміжок часу від 11.05.2020 року.

Заявлений позивачем розмір судових витрат, які поніс та очікує понести позивач до закінчення розгляду справи по суті є обґрунтованим та співвмірним зі складністю справи виконаними адвокатом роботами.

Враховуючи викладене, позивач просить суд не враховувати відзив на позовну заяву; не брати до розгляду заву в Харківський окружний адміністративний суд від 30.07.2021 року про подальший порядок вчинення дій; не брати до розгляду листи Ізюмської міської ради від 29.07.2021 року, 30.07.2021 року,20.08.2021; не брати до розгляду заяву ОСОБА_1 від 09.08.2021 року; не брати до розгляду лист Ізюмського УДКСУ Харківської області від 10.08.2021 року ( а.с.92-94). Позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач вказує на те, що керівник Ізюмського управління ДКСУ знаходиться у щорічній основній відпустці та додатковій відпустці державного службовця, виконання обов`язків керівника покладено на заступника начальника управління - начальника відділу обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів Сердюченко Інну Леонідівну, повноваження якої діяти від імені Управління підтверджено наказом № 37-к/тм від 03.08.2021 року. У зв`язку з викладеним доводи адвоката про відсутність повноважень є надуманими.

Слід зауважити про відсутність будь - яких правовідносин між ОСОБА_1 та Територіальним органом казначейства. Спірні правовідносини виникають між ОСОБА_1 та Ізюмською міською радою щодо виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 200506,32 грн. ОСОБА_1 дійсно засобами поштового зв`язку звертався із заявою про виконання відповідного виконавчого листа, який надійшов на виконання до Управління 21.04.2020 року.

Повідомленням від 05.05.2020 року № 04-2/131, у зв`язку з відсутністю відкритих реєстраційних рахунків Ізюмської міської ради, вказаний виконавчий лист був повернутий ОСОБА_1 без виконання. Тобто, він не знаходився на виконанні в Управлінні. Відповідач звертає увагу на те, що у разі ненадходження виконавчого документа на виконання, Управління не має права вчиняти будь - які дії.

І тільки 28.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою про виконання відповідного виконавчого листа, який і був прийнятий до виконання. Відповідач вказує на те, що у період з 11.05.2020 року по 28.07.2021 року виконавчий лист від 08.08.2019 року у справі № 623/1052/16-а та заява ОСОБА_1 не знаходились на виконанні в Управлінні та останнє не мало правових підстав для вчинення будь - яких дій стосовно Ізюмської міської ради. Коефіцієнти складності справ, на які посилається позивач, використовуються у разі задоволення позову. Враховуючи, що три складові моральної шкоди відсутні, то судові витрати, як похідні від суті позову, є безпідставними.

Встановлені обставини справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що на виконанні в Ізюмському УДКСУ Харківської області знаходиться виконавчий лист № 623/1052/16-а, виданий 08.08.2019 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 200506,32 грн.

19 травня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати дії, що вчинені суб`єктом владних повноважень Ізюмським управлінням Державної казначейської служби України Харківської області, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 623/1052/16-а неправомірними та порушенням прав позивача, підтверджених цією постановою;

- зобов`язати Ізюмське управління Державної казначейської служби прийняти до виконання виконавчий лист по справі № 623/1052/16-а, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року про стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200.506,32 грн;

- зобов`язати Ізюмське управління Державної казначейської служби України Харківської області здійснити заходи примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі № 623/1052/16-а в частині стягнення з Ізюмської міської ради заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200.506,32 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року по справі № 623/1052/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ізюмська міська рада Харківської області про визнання дій, що вчинені суб`єктом владних повноважень неправомірними та порушенням прав позивача змінено.

Викладено абзац третій резолютивної частини рішення у наступні редакції:

«Зобов`язати Ізюмське управління Державної казначейської служби здійснити дії щодо виконання виконавчого листа по справі № 623/1052/16-а, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 08.08.2019 року про стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200.506 (двісті тисяч п`ятсот шість) грн 32 коп. в порядку, передбаченому Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та вищенаведеної постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 року період часу, який підлягає дослідженню судом для з`ясування обставин наявності чи відсутності незаконної бездіяльності відповідачем, становить проміжок з 05 травня 2020 року по 13 серпня 2021 року (дата підписання позовної заяви представником, оскільки іншого у позовній заяві не зазначено).

Основним нормативно - правовим актом, що регулює механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення є постанова Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Цією постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 ( з наступними змінами та доповненнями) затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Згідно п.3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Підпунктом 2 пункту 4 Порядку встановлено що органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів.

Під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; 2) звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; 4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів; 7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів (пункт 5 Порядку)

Підпунктом 3 п. 9 Порядку передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

05 травня 2020 року відповідач направив позивачу повідомлення, про те, що в мережу бюджета міста Ізюма в 2020 році жодним головним розпорядником коштів не введено установу, яка зазначена у виконавчому документі, а саме: Ізюмську міську раду Харківської області ( , юридична адреса: Харківська область, пл. Центральна,1). Відповідно, вказана установа на обслуговуванні в Ізюмському УДКСУ Харківської області не перебуває. Разом з тим відповідач зазначив, що Ізюмська міська рада Харківської області () не має відкритих реєстраційних рахунків в Управлінні. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.01.2020 року в задоволенні заяви від 19.12.2019 року про зміну способу та порядку виконання Постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі № 623/1052/16-а було відмовлено. На вказану ухвалу через Ізюмський міськрайонний суд Харківської

області 20 січня 2020 року була подана апеляційна скарга до Другого апеляційного адміністративного суду. Постановою апеляційної інстанції від 05 березня 2020 року апеляційна скарга була задоволена частково. Ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.01.2020 року скасована. В задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі №623/1052/16-а відмовлено. Ізюмська міська рада Харківської області та її виконавчий комітет є окремими юридичними особами які діють самостійно в межах своїх повноважень. З урахуванням викладеного та керуючись п.9 п.п.З Порядку № 845 повернуто без виконання виконавчий лист.

29 липня 2021 року відповідач звернувся з листом на адресу Ізюмської міської ради, в якому вказав, що на виконанні у Ізюмському управлінні Державної казначейської служби України Харківської області знаходиться виконавчий лист Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.08.2019р. № 623/1052/16-а про стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області () на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 200506,32 грн.

В наданій, до управління казначейства, стягувачем Заяві про стягнення коштів з боржника - Ізюмської міської ради Харківської області зазначено, що "виконати Постанову від 23.06.2021 по справі № 623/1052/16-а Другий апеляційний суд в порядку, передбаченому пп.24,25 постанови КМУ від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

Зокрема стягувач зазначив, що якщо боржник обслуговується централізованою бухгалтерією, виконавчі документи подаються до органу Казначейства, в якому відкрито рахунки відповідної бюджетної установи, при якій створена така централізована бухгалтерія.

В зв`язку з тим, що Ізюмська міська рада не знаходиться на обслуговуванні в Ізюмському УДКСУ Харківської області просило повідомити, чи створена централізована бухгалтерія по бюджету Ізюмської міської територіальної громади, яка також обслуговує Ізюмську міську раду Харківської області.

Листом від 20 серпня 2021 року Ізюмська міська рада повідомила відповідача, що Ізюмською міською радою 8 скликання не розроблялася та не приймалася програма щодо виконання рішень суду стосовно Ізюмської міської ради Харківської області.

09 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій вказав на те, що

рішенням Ізюмської міської ради від 25.05.2021 року № 0293 "Про затвердження Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2021-2023 року" затверджено Програму для виконання рішень суду на 2021-2023 роки. Фінансування Програми здійснювати в межах можливостей бюджету Ізюмської міської територіальної громади на відповідний рік. Головним розпорядником коштів на виконання Програми визначити Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради.

Враховуючи той факт, що в затвердженій Рішенням 11 сесії 8 скликання від 25 травня 2021 року № 0293 Програмі для забезпечення виконання рішень суду на 2021 -2023 роки, Розробником програми є Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради та Програма розроблена з метою виконання судових рішень, що надходять до Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради в процесі виконання ними своїх повноважень, просило повідомити чи розроблена аналогічна програма щодо виконання рішень суду стосовно Ізюмської міської ради Харківської області.

Листом від 10 серпня 2021 року відповідач повідомив позивача, що Рішенням 11 сесії Ізюмської міської ради 8 скликання від 25.05.2021 року № 0293 «Про затвердження Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2021-2023 роки» затверджено Програму для забезпечення виконання рішень суду на 2021 -2023 роки.

Згідно з ч.2 розділу 1 «Загальні положення» Програма для забезпечення виконання рішень суду на 2021-2023 роки ( далі - Програма) розроблена з метою виконання судових рішень,що надходять до Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради в процесі виконання ними своїх повноважень.

Метою цієї Програми є забезпечення виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів, боржниками по яких визначено Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради.

Як зазначається в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 року по справі 623/1052/16-а та передбачено чинним Порядком у разі відсутності відкритих рахунків у боржника мають бути застосовані заходи, передбачені п. 47-52 Порядку.

Так, згідно п.п. 1 п. 47 Порядку безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником, інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

В даному випадку наявні підстави для застосування цього пункту, оскільки боржник не має відкритих рахунків, є органом місцевого самоврядування та на органи Казначейства покладено обов`язок по виконанню судового рішення про стягнення коштів.

Згідно п.48 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

Загалом виконавчий лист не приводиться до виконання з травня 2020 року, тобто більш ніж три місяці.

Посилання відповідача на заходи, які були спрямовані на виконання рішення суду, суд вважає недостатніми та такими, що унеможливлюють виконання рішення суду, зважаючи на те, що боржник не вживає заходів для виконання рішення суду.

Доказів відкриття рахунку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку відповідачем не надано, що свідчить про умисну бездіяльність відповідача в частині виконання рішення суду.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями частин першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з даним позовом, позивач посилався на ту обставину, що судовим рішенням встановлено факт протиправності дій органів влади.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Посилаючись на те, що державою в особі Ізюмського управління ДКСУ Харківської області була допущена невиправдана затримка у виконанні вказаного судового рішення, ухваленого на його користь, судом, виходячи з вимог виваженості, розумності та справедливості, для інформування держави про необхідність виконання рішення суду та відновлення прав стягувача, визначає розмір моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., яку слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача.

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України.

Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову додано договір б/н від 13 серпня 2021 року про надання правничої допомоги, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 02 серпня 2021 року, акт № 1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 02 серпня 2021 року ( а.с.75-80), та акт №5 до договору про надання правничої допомоги б/н від 13 серпня 2021 року.

Тобто, суд звертає увагу позивача на те, що додаткова угода та акт не відносяться до договору про надання правничої допомоги від 13 серпня 2021 року, в них по змісту міститься посилання на ненаданий позивачем договір про надання правничої допомоги від 02 серпня 2021 року.

В акті №5 зазначається що правнича допомога у зв`язку з складанням відповіді на відзив складає 6000,00 грн., строк оплати - не пізніше 15 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Крім того, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), позивачем суду не надані.

Оскільки позивачем витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.4-5,10,81,89,259,263-265,273, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) моральну шкоду в сумі 5 000 ( пять тисяч ) грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк