Справа № 694/1091/21
провадження № 2/694/347/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

20.09.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сакун Д.І.,

за участі секретаря судового засідання Матвієнко А. А.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до Звенигородської міської ради ( , проспект Шевченка 63, м.Звенигородка, Черкаської області) про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд: визнати право власності на земельну ділянку площею 0.2га кадастровий номер :01:001:0654 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд розташовану на території АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Під час оформлення вказаного договору нотаріусом помилково було вказано, що будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці. Позивач проживав з померлою до дня її смерті та доглядав за нею. Після смерті ОСОБА_2 виявилось, що земельна ділянка під будинком була приватизована померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до укладення договору купівлі-продажу. Отже, у зв`язку з вказаними обставинами юридично за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку під купленим ним будинком документально не набуте, тому позивач змушений звернутися з позовом до суду.

Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв. Разом з тим, відповідачем Звенигородською міською радою Черкаської області подано заяву про розгляд справи без їх участі. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.07.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, витребувано у Звенигородської державної нотаріальної контори (адреса: 20200, Черкаська область, м. Звенигородка, проспект Шевченка, 10 спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, встановив наступні фактичні обставини справи.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.04.2018 року посвідченого державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0.2000 га, кадастровий номер :01:001:0654 (а.с.10-12).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.13).

З довідки від 04.06.2021 року №215/01-3-15 виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації разом з померлою ОСОБА_2 у с. Княжа до дня її смерті, доглядав за нею та здійснив поховання (а.с.14).

З довідки від 04.06.2021 року №216/01-3-15 виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради вбачається, що земельна ділянка розміром 0.20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі витягу з рішення сесії сільської ради від 04.12.2017 року № 17-4/VII (а.с.15).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка площею 0.2000 га, кадастровий номер :01:001:0654, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі рішення сесії сільської ради від 04.12.2017 року № 17-4/VII. Дата державної реєстрації 10.01.2018 року (а.с.20-21).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України, у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Аналогічна позиція також викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2225 цс16.

На підставі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У відповідність статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістомст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України, є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на земельну ділянку, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 120,125 ЗК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82,258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до Звенигородської міської ради ( , проспект Шевченка 63, м.Звенигородка, Черкаської області) про визнання права власності на земельну ділянку - задоволити.

Визнати право власності на земельну ділянку площею 0.2га кадастровий номер :01:001:0654 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд розташовану на території АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 20.09.2021.

Суддя Д.І.Сакун