КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Шевченківського району м. Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва (далі - КП «КДЦ», Центр) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з наказом від 01.11.2013 року № 13-К позивач прийнята на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії №1 КП «КДЦ» на 0,5 вакантної ставки в порядку переведення з поліклініки № 1 Шевченківського району міста Києва з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

30.11.2017 року вона отримала лист в. о. директора КП «КДЦ» Басіка І.В. з наказом від 29.11.2017 року № 136 про зміну в організації праці, відповідно до якого Філія № 1 КП «КДЦ» буде працювати за новим графіком, у зв`язку з чим попереджено про припинення трудового договору згідно з п. 6 ч. 1 36 КЗпП України.

09.02.2018 року позивач отримала наказ відповідача від 05.02.2018 року № 122-к про звільнення з посади з 05.02.2018 року згідно з п. 6 ч. 1 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Разом з тим, позивач вказувала, що оскільки наказ №136 від 29.11.2017 року не містить обставин (умов), які відповідно до законодавства визнаються змінами в організації виробництва і праці підприємств, установ, організацій, припинення трудового договору є безпідставним.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконними та скасувати накази КП «КДЦ» від 05.02.2018 року № 122-к про звільнення її з посади, від 29.11.2017 року № 136 в частині встановлення нового графіка її роботи; поновити її з 05.02.2018 року на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 КП «КДЦ» на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи: друга зміна у парні числа робочих днів; стягнути з КП «КДЦ» на її користь 88 560,86 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2018 року до 20 серпня 2019 року з індексацією; провести розподіл судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.09.2019 року у позові відмовлено (т. 2, а.с. 230-234).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що Наказ № 136 від 29.11.2017 року не містить обставин (умов), які відповідно до законодавства України визнаються змінами в організації виробництва і праці підприємств, установ, організацій.

При цьому, зазначає, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено того факту, що колишні істотні умови праці позивача не могли бути збережені, що, у свою чергу є однією із основних умов звільнення за ч.1 ст. 36 КЗпП України та застосування її судом до спірних правовідносин.

Також, зауважує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було взято до уваги те, що її звільнення було здійснено у період тимчасової непрацездатності (т. 2, а.с. 237-246).

Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19.09.2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконними та скасовано наказ КП «КДЦ» від 05.02.2018 року № 122-к про звільнення ОСОБА_1 з посади та наказ від 29.11.2017 року № 136 в частині встановлення нового графіка роботи ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 КП «КДЦ» на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи: друга зміна у парні числа робочих днів з 05.02.2018 року. Стягнуто з КП «КДЦ» на користь ОСОБА_1 30 799,31 грн. з індексацією за час вимушеного прогулу з 05.02ю2018 року до 20.08.2019 року, з відрахуванням із цієї суми належних до сплати податків та обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено (т. 3, а.с. 95-100).

Постановою Верховного Суду від 19.05.2021 року частково задоволено касаційні скарги КНП "Консультативно-діагностичний центр" Шевченківського району міста Києва. Постанову Київського апеляційного суду від 15.06.2020 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 26.06.2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 4, а.с. 150-156).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.06.2021 року справу призначено до розгляду (т. 4, а.с. 160, 161).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 13.09.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутністю та за відсутністю позивача.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом № 13-К від 01.11.2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального підприємства "Консультативно-діагностичного центру" Шевченківського району міста Києва на 0,5 вакантної ставки в порядку переведення з поліклініки № 1 Шевченківського району м. Києва з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

Згідно з наказом відповідача № 122-к від 05.02.2018 року про позивача було звільнено з 05.02.2018 року згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, вказувала, серед іншого на те, що прийняття Наказу про зміни в організації праці мало суто формальний характер, не містить обставин (умов), які відповідно до законодавства України визнаються змінами в організації виробництва і праці підприємств, установ, організацій та, всупереч вимог КЗпП України, не було наслідком змін в організації виробництва і праці у відповідача

Так, відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за №9, припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обгрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Крім того, положеннями ст. 64 Господарського кодексу України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Так, ст. 1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору, укладеного між адміністрацією відповідача та спільним профспілковим комітетом та затвердженого рішенням № 1 загальних зборів трудового колективу від 20.01.2015 року встановлено, що виконання вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку для всіх працівників КДЦ обов`язкове.

Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору встановлено, що кабінет лікарського прийому працює з 08:00 по 20:00.

Згідно з п. 4.5.8 Статуту КДЦ до повноважень директора КДЦ належить видання наказів по підприємству.

Пунктом 3.6 Статуту КДЦ встановлено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, чисельність працівників, складає штатний розпис у відповідності до законодавства і затверджує в управлінні охорони здоров`я Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до п. 4.5.6 Статуту директор затверджує режим роботи підприємства та його структурних підрозділів за поданням їх керівників.

Крім того, п. 4.8.3 Статуту встановлено, що директор встановлює режим робочого часу та відпочинку, а також тривалість додаткових відпусток відповідно до трудового законодавства України, забезпечує умови технічної безпеки.

Так, як вбачається, 20.11.2017 року було видано наказ № 1656-к про покладення виконання обов'язків директора КДЦ на Базік І.В. , заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності з наданням права першого підпису на розпорядчих та на фінансових документах з 27.11.2017 року по 01.12.2017 року.

29.11.2017 року відповідачем було видано наказ "Про зміни в організації праці" № 136, згідно з яким відповідачем було встановлено працівникам кардіологічного кабінету Філії № 1 робочий час з 08:00 до 16:51.

Наказом відповідача від 29.11.2017 року за № 136 "Про зміни в організації праці" було встановлено працівникам кардіологічного кабінету Філії № 1 робочий час з 08:00 до 16:51 та затверджено графік обліку робочого часу на лютий 2018 року.

Як вбачається зі змісту вказаного наказу, останній було видано на підставі Колективного договору та у відповідності до Статуту, ст. 32 КЗпП України, з метою якісного надання медичних послуг населенню Шевченківського району м. Києва, забезпечення належного рівня функціонування кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Шевченківського району міста Києва, що відповідає фактичній потребі у медичній допомозі відповідного профілю (напрямку), раціонального використання робочого часу лікарями-кардіологами кардіологічного кабінету Філії № 1 КДЦ, та враховуючи неодноразові порушення лікарями-кардіологами кардіологічного кабінету Філії № 1 КДЦ графіків обліку робочого часу у 2017 році.

30.11.2017 року позивачем було отримано лист від в.о. директора КНП "Консультативно-діагностичний центр" Басік І.В. з наказом № 136 від 29.11.2017 року про зміну в організації праці, відповідно до якого Філія № 1 повинна працювати за новим графіком, та цим же листом попереджено про можливість припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України в разі відмови позивача від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

22.01.2018 року позивач надіслала відповідачу відповідь на вказаний лист, в якому зазначила, що вважає наказ № 136 від 29.11.2017 року, новий графік та попередження про припинення її трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України незаконними та необгрунтованими.

Таким чином, оскільки позивачка ознайомилася з вищенаведеними документами, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем процедури щодо належного повідомлення позивачки стосовно змін в істотних умовах праці, яка передбачена ч.3 ст. 32 КЗпП України.

Посилання апелянта стосовно відсутності змін в організації виробництва і праці відповідача, та, як наслідок, відсутності підстав для зміни істотних умов її праці, спростовуються наявною в матеріалах справи копією нового робочого графіку на лютий 2018 року.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, при встановленні графіку роботи на лютий 2018 року було дотримано рекомендацій медико-соціальної експертної комісії, зазначених у Довідці огляду МСЕК серії № КА-1 020299 та встановлено позивачу норму неповного робочого дня, а саме 3,85 годин на робочий день, що підтверджується графіком роботи на лютий 2018 року.

Разом з тим, з 02.02.2018 року до 09.02.2018 року позивач перебувала на лікарняному, про що свідчить відповідний листок непрацездатності.

Тобто, наказ про звільнення позивача було видано у період, коли позивач була непрацездатною (05.02.2018 року).

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених у ст. 41 КЗпП України (ч. даної норми).

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 04.09.2019 року за № 6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018 (6960/18) встановлено, що положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносин та не суперечать Конституції України.

Вказане рішення мотивовано тим, що положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Отже, оскільки наказ про звільнення позивача видано у день, коли останній перебував на лікарняному, а також враховуючи, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивача обгрунтовано звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП України та підстави для його поновлення на роботі відсутні, колегія суддів приходить до висновку, про наявність підстав для зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових правовідносин у перший день виходу на роботу після лікарняного - 10.02.2018 року.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 року по справі №481/1043/17.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи те, що судом в цілому вірно вирішено справу по суті, проте помилково не взято до уваги факт звільнення позивача з посади під час перебування на лікарняному, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни судового рішення суду першої інстанції шляхом зміни дати звільнення позивача з займаної посади згідно Наказу КНП "Консультативно-діагностичний центр" Шевченківського району м. Києва від 05.02.2018 року за № 122-к з 05.02.2018 року на 10.02.2018 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Шевченківського району м. Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - змінити в частині дати звільнення.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з займаної посади згідно Наказу Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Шевченківського району м. Києва від 05 лютого 2018 року за № 122-к з 05 лютого 2018 року на 10 лютого 2018 року.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська