Номер провадження: 22-ц/813/7232/21
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/35042/20

Номер провадження: 22-ц/813/7232/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач Публічне Акціонерне товариство Акціонерний Банк «Південний»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Публічного Акціонерного товариства Акціонерного Банку «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Калашнікової О. І. 27 січня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором IS KP 1170560 B1 від 13.11.2017 року в сумі 8 830 грн. 75 коп..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 13.11.2017 року ПАТ АК «Південний» і ОСОБА_1 (інвалід 3 групи з дитинства) уклали кредитний договір № IS KP 1170560 B1 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів. Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти (ліміт кредиту) в сумі 6 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі і строки, визначені умовами договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав і надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн.. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17.11.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 88 30,75 грн., з яких: - 3 911,03 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 4 919,72 грн. заборгованість за відсотками.

Посилаючись на умови кредитного договору (договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб), положення ст. ст. 509, 526, 629, 610, 1048, 1049 ЦК України Банк вимагає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 8 830,75 грн. та судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн. (а. с. 1-3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_1 не скористався правом надання відзиву на позовну заяву.

Разом з тим, відповідач надав до суду клопотання про зменшення розміру заборгованості, в якому зазначив, що є інвалідом з дитинства (а. с. 79).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 27 січня 2021 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява - кредитний договір від 13.11.2017 року не містить ні номеру банківського рахунку, ні номеру банківської картки, якими відповідач користувався за спірним кредитним договором. Суд позбавлений можливості перевірити твердження позивача про розмір боргу за кредитом, тому як до суду надані виписки про рух коштів з рахунку № НОМЕР_1 і про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 .Наданий Банком розрахунок заборгованості не є розрахунком боргу, тому як містить тільки відомості про загальний борг за кредитом станом на 17.11.2020 року.

Як убачається з виписок про рух грошових коштів на рахунках боржника проценти за користування кредитом Банк нараховував по 17.11.2020 року, хоча строк дії кредитного договору закінчився - 12.11.2018 року. За відсутності розрахунку заборгованості не є можливим визначитися, з якої суми боргу за тілом кредиту, і в якому розмірі Банк нарахував відсотки відповідачу за користування кредитом. Виписка про рух грошових коштів свідчить, що Банк нарахував у період з 13.11.2018 року по 17.11.2020 року не тільки відсотки за кредит, але і штрафні відсотки за кредит. Хоча права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (а. с. 86 - 89).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості; 2) в матеріалах справи наявні всі докази, якими підтверджено борг відповідача; 3) помилковим є посилання суду першої інстанції, що розрахунок заборгованості не є розрахунком боргу; 4) суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що строк кредитування закінчився (а. с. 93 - 99).

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

09.04.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 16.04.2021 року».

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 є повідомленим про розгляд справи в апеляційному суді.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі Банком, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (8 830,75 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

13.11.2017 року ПАТ АК «Південний» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № IS KP 1170560 B1 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів.

Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти (ліміт кредиту) в сумі 6 000 грн. на строк до 12.11.2018 року., а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі і строки, визначені умовами договору. Кредитний договір складається з заяви - кредитного договору, де зазначено тип кредиту відновлювальна кредитна лінія за поточним рахунком з використанням електронних платіжних засобів.

За умовами кредитного договору - програма кредитування кредитна картка. Ліміт кредиту 6 000 грн., максимальний ліміт кредиту 100 000 грн.. Процентна ставка фіксована. Пільгова ставка 0,01% річних, яка застосовується на строк до 55 днів з моменту виникнення заборгованості за кредитом, за умови погашення позичальником всієї суми заборгованості за рахунком станом на розрахунковий день до 25 числа кожного місяця.

У разі неповного погашення протягом пільгового періоду суми загальної заборгованості позичальник сплачує відсотки за стандартною ставкою 36% річних, яка нараховується на загальну суму заборгованості за кредитною лінією, що виникла як результат зняття готівкових коштів через банкомат та безготівковим операціям, здійсненим шляхом переказу коштів на інші рахунки. Процентна ставка є фіксованою. За підвищеною ставкою у розмірі 60% річних проводиться розрахунок на суму простроченої заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за несанкціонованою перевитратою, починаючи з дня виникнення заборгованості.

Банк свої зобов`язання за договором виконав і надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн.. З 13.11.2017 року ОСОБА_1 почав користуватися кредитними коштами Банку.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок згідно наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 17.11.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 8 830,75 грн., з яких: - 3 911,03 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 4 919,72 грн. заборгованість за відсотками.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

3.3 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції. Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач не спростувала доводи Банку щодо наявності заборгованості у розмірі 9 586,30 грн.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову Банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. В цій частині висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 256, 257, 261, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 633, 634, 1048, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

При укладанні договору 13.11.2017 року сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати банку за користування кредитом проценти, які нараховуються за пільговою ставкою у розмірі 0,01% річних, яка застосовується у пільговий період на строк до 55 днів з моменту виникнення заборгованості за кредитом за операціями, що здійснені позичальником за товари (роботи, послуги) в торгово-сервісній мережі Інтернет, за умови погашення позичальником всієї суми заборгованості за рахунком у розмірі станом на розрахунковий день до 25 числа кожного наступного за таким розрахунковим днем місяцем, а саме в платіжний період. Ставка в розмірі 36,0 % річних нараховується на залишок заборгованості по кредиту в день закінчення пільгового періоду або на суму заборгованості, яка виникла в результаті зняття готівкових коштів через банкомат/касу банку та безготівкових операцій, здійснених шляхом переказу коштів на інші рахунки, в тому числі власні. Ставка в розмірі 60 % річних нараховується на суму простроченої заборгованості по кредиту та суми заборгованості за несанкціонованою перевитратою в повному обсязі.

Умовами кредитного договору встановлено обов`язковий мінімальний платіж у розрахунковий день, що складає 7% від суми заборгованості за кредитом, станом на розрахунковий день. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом - щомісячно, до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду.

Договором передбачено, що підписанням цього договору позичальник повністю безумовно в цілому підтверджує факт прийняття їм (акцепту) пропозиції банку укласти договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО або Публічний договір) в порядку, в строки та на умовах, визначених банком в ДКБОФО та підтверджує, що перед підписанням цього договору зобов`язується їх виконувати, та цей договір є невід`ємною частиною ДКБОФО.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2018 року Банк звернувся з вимогою до ОСОБА_1 про здійснення погашення за кредитним договором, в якій Банк зазначає, що у боржника станом на 05.12.2018 року загальна заборгованість становить 6 603 гривні 08 копійок. Заборгованість за вказаним договором кредиту на день складання цієї вимоги є простроченою, оскільки строк для погашення заборгованості настав 12.11.2018 року. АБ «Південний вимагає виконати порушене зобов`язання та повністю повернути всю суму кредиту, відсотки та інші нарахування за кредитним договором від 13.11.2017 року №IS KP 1170560 B1, а саме - в розмірі 6 603 гривні 08 копійок, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту направлення даної вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі за № 444/9519/12 зазначила, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосоване лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства підстави і предмет позову визначає позивач. Суд визначає правову природу відносин між сторонами спору (надає правову кваліфікацію відносинам сторін), визначає норму матеріального права, яка регулює правовідносини сторін. Банк у позові не вказує, яким чином виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту. У позові вказується тільки на те, що ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Ні зі змісту позовної заяви, ні з наданого Банком розрахунку заборгованості, не вбачається отримання відповідачем кредиту у розмірі 10345,15 грн.

Відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права.

Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.

Дослідивши надані Банком розрахунки, судом було встановлено, що проценти за користування кредитом Банк нараховував по 17.11.2020 року, хоча строк дії кредитного договору закінчився - 12.11.2018 року. З наданого Банком розрахунку заборгованості неможливо визначитися, з якої суми боргу за тілом кредиту, і в якому розмірі банк нарахував відсотки відповідачу за користування кредитом. Виписка про рух грошових коштів свідчить, що Банк нарахував у період з 13.11.2018 року по 17.11.2020 року не тільки відсотки за кредит, але і штрафні відсотки за кредит. Хоча права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підстави наданих Банком розрахунків, колегією суддів встановлено, що заборгованість за тілом кредиту складає 3 911,03 гривень. Відповідачем вказана сума не оспорюється, тому наявні підстави для її стягнення.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Банку щодо стягнення заборгованості є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Банку є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, не відповідають обставинам справи, судом в цій частині порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог Банку за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов Банку підлягає частковому задоволенню необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України, за відсутності підстав звільнення відповідача від сплати судового збору (інвалід ІІІ групи), підлягають стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції 2 102,00 (а. с. 4), в апеляційній інстанції 22 70,00 грн. (а. с. 100), 883,00 грн. (а. с. 115), разом 5 255,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог 44,29%, у розмірі 2 327,43 грн. = (2 102,00 грн. + 2270,00 грн.+ 883,00) х 44,29%.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.06.2018 року між ПАТ АБ «Південний» та Адвокатським об`єднанням «ЮРПРАЙМ», з метою представлення інтересів Банку в суді, було укладено договір про надання правової допомоги №1/6-18 від 18.06.2018 року.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ АБ «Південний» подав до позовної заяви довіреність, договір про надання правової допомоги та попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат.

Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18 необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Натомість в даному випадку витрати позивача на послуги адвоката не підтверджені належними доказами, оскільки позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відсутній акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, а також видатковий касовий ордер або платіжне доручення, про передачу коштів Адвокатському об`єднанню «ЮРПРАЙМ».

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували фактичне здійснення витрат на правничу допомогу позивача. Тому, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

3.8 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 27 січня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати Ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» () заборгованість за кредитним договором № IS KP 1170560 B1 від 13.11.2017 року в розмірі 3 911 (три тисячі дев`ятсот одинадцять) грн. 03 коп..

В решті рішення залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» () судовий збір у розмірі 2 327 (дві тисячі триста двадцять сім) грн. 43 коп..

Постанова набирає законної сили з дня його прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді О. В. Князюк

С. О. Погорєлова