Справа № 159/4166/21 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М.
Провадження № 22-ц/802/1235/21 Категорія: 84 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Данилюк В.А., Карпук А.К.,

розглянувши у в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю " К.П. Верес" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за надані послуги, за апеляційною скаргою заявника Товариства з обмеженою відповідальністю "К.П. Верес" на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «К.П. Верес» звернулось в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги.

Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку « та рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 408 від 08 грудня 2016 року «Про призначення управителя багатоквартирними будинками», ТОВ «К.П. Верес» призначено управителем багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , про що з виконавчим комітетом Ковельської міської ради укладено Договір № 33 від 30 грудня 2016 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в м. Ковелі. Договір від імені співвласників підписав Ковельський міський голова, як уповноважена особа виконавчого комітету міської ради за рішенням якого призначено управителем.

Згідно з п. 1.1 Договору Ковельська міська рада передала, а ТОВ «К.П. Верес» прийняв багатоквартирний будинок в АДРЕСА_1 , а також прибудинкову територію площею 1474 м.кв. в управління для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих якостей та для забезпечення потреб власників, співвласників, наймачів житлових і нежитлових приміщень в отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості.

Боржник є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , а тому співвласником майна багатоквартирного будинку, в якому розташована вказана квартира. Здійснює часткові оплати за комунальні послуги. Станом на 19 липня 2021 року за період з 01.12.2018 року по 14.06.2021 року за її особовим рахунком утворився борг в розмірі 2180,13 грн, що підтверджується журналом-ордером і відомостями по рахунку 3761 «Розрахунки за управління будинком» І це свідчить про неналежне виконання боржником зобов`язань, а тому порушує право заявника на одержання плати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в установлений законом строк.

Просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «К.П. Верес» заборгованість за надані послуги в розмірі 2180, 13 грн та судові витрати.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ТОВ «К.П. Верес» подало апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а справу - направити для продовження розгляду суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги з тих підстав, що заява подана з порушенням вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України. Вказує, що ТОВ «К.П. Верес» до заяви про видачу судового наказу додало копію договору № 33 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 30 грудня 2016 року, який укладений між ТОВ «К.П. Верес» та виконавчим комітетом Ковельської міської ради в особі Ковельського міського голови, що відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування. Зазначає, що такий договір є обов`язковим для виконання всіма співвласниками та не залежить від того чи укладався такий договір безпосередньо з боржником.. Тому вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суддя першої інстанції керувався п.3 ч.3 ст.163, п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України й виходив із того, що ТОВ « К.П. Верес» до заяви не подано копії договору, укладеного в письмовій формі( в тому числі електронній формі), за яким пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості.

Проте з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «К.П. Верес» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з заборгованість за надані послуги в розмірі 2180, 13 грн та судові витрати.

Частиною 1статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до статей 55,124 Конституції України та частини 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (ст.ст.160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ч.3 ст.160 ЦПК України).

У ч.1 ст.161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно з п.3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Правовий аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявником до заяви про видачу судового наказу не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку ( ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Співвласники зобов`язані: своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п.10 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору ( ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 2,3,4 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування.

В одному багатоквартирному будинку договір про надання послуг з управління може укладатися одночасно не більш як з одним управителем.

Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

У разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом ( п. 5 прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» ).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 408 від 08 грудня 2016 року «Про призначення управителя багатоквартирними будинками», ТОВ «К.П. Верес» призначено управителем багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , про що з виконавчим комітетом Ковельської міської ради укладено Договір № 33 від 30 грудня 2016 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в м. Ковелі. Договір від імені співвласників підписав Ковельський міський голова, як уповноважена особа виконавчого комітету міської ради за рішенням якого призначено ТОВ «К.П. Верес» управителем.

Згідно з п.1.1 Договору Ковельська міська рада передала, а ТОВ «К.П. Верес» прийняв багатоквартирний будинок в АДРЕСА_1 , а також прибудинкову територію площею 1474 м.кв. в управління для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих якостей та для забезпечення потреб власників, співвласників, наймачів житлових і нежитлових приміщень в отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості.

Таким чином, укладений 30 грудня 2016 року договір № 33 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в м. Ковелі укладений між виконавчим комітетом Ковельської міської ради в особі Ковельського міського голови з ТОВ «К.П. «Верес», є обов`язковим для виконання всіма співвласниками багатоквартирного будинку, за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Боржник є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , а тому співвласником майна багатоквартирного будинку, в якому розташована вказана квартира.

З наведених підстав висновки суду про те, що ТОВ «К.П. Верес» не подано копії договору, за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, враховуючи вимоги статей 161,163 ЦПК України. Зазначені статті містять вичерпний перелік умов, за яких судовий наказ може бути видано. Виходячи з того, що заявник при подачі заяви про видачу судового наказу дотримався цих умов, підстав для відмови у видачі судового наказу у суду не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, розглядаючи заяву про видачу судового наказу суд не вправі перевіряти обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, оскільки в подальшому боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість, недоведеність вимог стягувача, що є підставою для скасування судового наказу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 22 вересня 2021 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника Товариства з обмеженою відповідальністю "К.П. Верес" задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року скасувати.

Справу заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «К.П. Верес» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за надані послуги - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді