Справа № 444/537/21
Провадження № 2/444/519/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ПОВНЕ)

06 грудня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Добушовського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення належних позивачу за договором позики грошових коштів у розмірі 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2020 року між ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, 23 грудня 1997 року, останнє відоме мені місце проживання: АДРЕСА_1 , укладено Договір позики на суму 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів, що еквівалентно на момент укладення Договору позики 5 498 657 грн. (п`ять мільйонів чотириста дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень), відповідно до офіційного курсу НБУ долар США дорівнював 28,1874 гривень, які відповідач зобов`язувався повернути у повному обсязі і своєчасно до 15 грудня 2020 року, що підтверджується розпискою, власноручно написаною та підписаною відповідачем, ОСОБА_2 . Місце повернення боргу було вказано у розписці за адресою: АДРЕСА_2 . Після завершення строку договору борг позичальником повернуто не було. Варіанти досудового врегулювання спору ним були вичерпані, а тому він звернувся до суду за захистом прав та законних інтересів.

Позивач посилається на ч. 1 ст. 1047 ЦК України згідно з якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, відповідну суму грошових коштів відповідач отримав, що підтверджується розпискою від 24 вересня 2020 року за його підписом, а отже, й взяв на себе зобов`язання, пов`язані з виконанням Договору позики.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 , в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, своєчасно та у повному обсязі не повернув борг у вказаний термін, а саме до 15 грудня 2020 року.

Також позивач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу №373/2054/16 дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у Договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року №761/12665/14-ц. Аналогічні висновки містить, зокрема, постанова Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц.

Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача щодо повернення йому коштів, однак шляхом усних переговорів не вдалося досягнути згоди, ОСОБА_2 зобов`язання за Договором позики не виконав та кошти не повернув.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь належні йому за договором позики грошові кошти: у розмірі 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США та судові витрати.

Ухвалою судді від 16.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 15.04.2021 року.

15.04.2021 року підготовче судове засідання у даній справі відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , який зазначив, що із запізненням отримав із суду судову повістку, та хотів би мати адвоката у даній справі, на 13.05.2021 року.

13.05.2021 року підготовче судове засідання у даній справі відкладено на 03.06.2021 року у зв`язку із заявою відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи через хворобу його батька, який потребує догляду (арк. спр. 32-35).

03.06.2021 року підготовче судове засідання у даній справі відкладено на 05.07.2021 року у зв`язку із усною заявою відповідача ОСОБА_2 про те, щоб надати йому можливість і час залучити до розгляду справи свого представника, оскільки він є юридично не обізнаний із судовим процесом.

05.07.2021 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 05.08.2021 року.

05.08.2021 року розгляд справи відкладено на 09.09.2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи та подання представником позивача адвокатом Добушовським О.В. і відповідачем заяв про відкладення розгляду справи (арк. спр. 61-64).

09.09.2021 року розгляд справи відкладено на 05.10.2021 року у зв`язку із наданням відповідачу можливості ознайомитись із матеріалами справи (арк. спр. 70-72).

05.10.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 12.10.2021 року із наданням можливості відповідачу скористатись правом на подання клопотання про призначення експертизи (арк. спр. 77-80).

12.10.2021 року судом отримано клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення експертизи.

12.10.2021 року судом продовжено перерву в судовому засідання у зв`язку із клопотанням представника позивача до 08.11.2021 року.

08.11.2021 року судом продовжено перерву в судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_2 до 06.12.2021 року 14 год. 00 хв., у зв`язку з тим що він буде знаходитись у відрядженні до 04.12.2021 року (арк. спр. 90).

06.12.2021 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи у даній справі.

Представник позивача - адвокат Добушовський О.В. в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав та мотивів наведених у позовній заяві. Також зазначає, що на підтвердження укладення договору позики позивачем суду надано оригінал розписки. На неодноразові прохання позивача про повернення коштів, відповідач стверджував, що поверне такі кошти пізніше, однак на даний час кошти, які зазначені в розписці відповідачем позивачу не повернуті.

Відповідач в підготовчих судових засіданнях та в судовому засіданні 05.10.2021 року зазначав, що жодного договору позики немає. Щодо розписки відповідач зазначив, що невідомо де така розписка укладалась, оскільки свідків немає, кошти йому ніхто не передавав, а почерк в розписці подібний на його почерк.

06.12.2021 року відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та дату проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки чуд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. (арк. спр. 97).

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Оскільки відповідач в судове засідання не прибув, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, ураховуючи, що суд неодноразово відкладав підготовче судове засідання у справі та судове засідання (09.09.2021 року, 05.10.2021 року, 08.11.2021 року) у зв`язку із чим, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив щодо розгляду справи за відсутності відповідача, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Добушовського О.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, і одночасно він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року (справа № 604/1038/16-ц) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа № 466/8648/15) зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24.09.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий 23 грудня 1997 року Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , отримав в борг від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Жовківським РВ УМВС у Львівській області 28 травня 1996 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , грошові кошти в сумі 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США, що еквівалентно 5 498 657 грн. (п`ять мільйонів чотириста дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень), відповідно до офіційного курсу НБУ: 1 долар США дорівнює 28,1874 гривень (арк. спр. 47 оригінал розписки).

В розписці зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 195075 доларів США (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) в повному обсязі і своєчасно до 15 грудня 2020 року. Місце повернення боргу: АДРЕСА_2 .

В розписці ОСОБА_2 також зазначено, що розписка написана ним власноручно, усвідомлюючи значення його дій, є його волевиявленням та не вчиняється під тиском третіх осіб.

Суд враховує положення ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якого якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц.

У висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З дослідженого оригіналу боргової розписки видно, що відповідач ОСОБА_2 24.09.2020 року отримав від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 15.12.2020 року.

Суд враховує те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У справі яка розглядається надана відповідачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка встановлює факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також в розписці зазначено про зобов`язання позичальника повернути борг у визначений строк.

Відповідачем жодних доказів повернення коштів отриманих в якості позики суду не надано.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц.

Враховуючи наведені вище правові висновки, а також беручи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики від 24.09.2020 року, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст. 1047 ЦК України, а відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, з відповідача в користь позивача належить стягнути 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем за подання позову.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 3, 8, 11, 15, 16, 509, 526, 610, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики в розмірі 195 075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений за подання позову до суду судовий збір в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 16.12.2021 року.

Суддя: Олещук М. М.