Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю. , при секретарі Бутова Ю. В.,

за участю:

представник позивача - адвокат Єфремов В.В.;

представник відповідача - адвокат Трубач О.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак Альона Петрівна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) визнати заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 23.02.2018 року о 10-00 год. державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.П. недійсним; 2) стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову вказувала, що 23.02.2018 року державний нотаріус Другої Білоцерківської нотаріальної контори Приймак А.П. посвідчила заповіт ОСОБА_3 , відповідно до якого останній заповів належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач є донькою померлого та вважає, що оспорюваний заповіт вчинений під психологічним впливом ОСОБА_2 , яка періодично мешкала з батьком та вимагала відписати на неї квартиру, тож звернулась до суду за захистом.

21.12.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

12.02.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

22.03.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов з запереченнями. Вказаний відзив обґрунтований тим, що ОСОБА_2 перебувала в дружніх, а згодом близьких стосунках з померлим ОСОБА_3 з кінця 1999 року до часу смерті останнього. До 2004 року вказані особи проживали разом в квартирі ОСОБА_3 , а з 2004 року відповідач переїхала до Києва у зв`язку з переведенням на іншу роботу, але відносини вони зберегли і продовжили проводити разом весь вільний час, зокрема, вихідні, свята та відпустки, підтвердженням чого є численні фотографії. Характер стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідчить про природнє та логічне рішення останнього щодо складення заповіту на жінку, з якою він прожив більше двадцяти років. При посвідченні заповіту нотаріусом перевірено дієздатність заповідача, встановлено його дійсні наміри, розуміння значення, умов та правових наслідків правочину, а тому доводи позивача щодо психологічного тиску на заповідача є неправдивими. Заявлено про попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

31.05.2021 року ухвалою суду на місці закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Єфремов В.В. підтримав позов з підстав, зазначених у позові, просив задовольнити. Додатково зазначив, що заповіт вчинений під психологічним тиском відповідача, яка не проживала з ним, а інколи з`являлась. Коли ОСОБА_3 лікувався, допомагала онука та сусіди. Відповідач висловлювала бажання отримати квартиру померлого, за заповітом не було реальної волі ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Трубач О.С. позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив про недоведеність жодних обставин щодо психологічного тиску відповідача на ОСОБА_3 , у них були стосунки близько 20 років, однак ОСОБА_2 не могла переїхати з сином до ОСОБА_4 , оскільки у нього була однокімнатна квартира. Спочатку був заповіт від 2007 року на ОСОБА_5 , а потім - інший. Обидва заповіти підтверджують волю ОСОБА_3 щодо розпорядження майном.

Подане представником відповідача клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи нотаріуса Приймак А.П., яка стала приватним нотаріусом, представник відповідача в судовому засіданні не підтримав, оскільки в матеріалах справи міститься її лист щодо оскаржуваного заповіту.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Білоцерківського міського відділу ЗАГС серії НОМЕР_1 від 29.11.1983 року, актовий запис 1892, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.07.2015 року № 5 та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26.06.2015 року № 9.

Відповідно до копії заповіту від 23.02.2018 року, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 належну йому на праві власності квартиру під АДРЕСА_2 , що посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстровано в реєстрі за № 3-504.

Згідно змісту вказаного заповіту, заповідач вчинив правочин усвідомлюючи його природу та значення своїх дій, перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не обмежений у встановленому порядку у праві укладати правочин.

В матеріалах справи також міститься копія попереднього заповіту ОСОБА_3 від 19.06.2007 року з розпорядження залишити все його майно ОСОБА_2 , реєстровий номер 2-356.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_2 від 17.04.2020 року, актовий запис № 756.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу Відділу реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано 17.08.1999 року, актовий запис № 584.

Відповідно до копії листа приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Приймак А.П. від 27.03.2021 року № 111/01-16, оскаржуваний заповіт було посвідчено з повним дотриманням норм чинного законодавства, заповідач сам висловив намір скласти заповіт та надав відомості щодо особи, на яку він хоче скласти заповіт та майна, яке заповідається. При посвідченні заповіту не було встановлено ознак перебування заповідача під впливом фізичного або психологічного тиску. Зазначено, що 03.11.2020 року ОСОБА_7 зареєструвала приватну діяльність, а тому не являється державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала покази, що з померлим ОСОБА_4 була знайома близько 25 років, часто спілкувались, як хороші сусіди, святкували свята. Вказала, що один раз відповідач приїжджала, коли ОСОБА_4 зробили хімію, купила ліки і поїхала, в лікарню вона не приходила, кошти і допомогу не надавала, ОСОБА_4 казав, що відповідач тисне на нього, хоче собі квартиру. ОСОБА_4 не повідомляв, що хоче їй залишити квартиру. На дні народженні 01.11.2018 року була вона (свідок) та відповідач, але проживав він сам.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що є сусідкою ОСОБА_3 з перших днів як він заселився, проживав він сам. Коли захворів, відповідач не допомагала йому, не була на похоронах, вона приїжджала раз у місяць, коли він отримував гроші, тиснула на нього, коли дзвонила йому він ставав не таким, як завжди. Десь 18 років вони були знайомі між собою, відповідач приїжджала до нього, він приймав її, возив її на море. Приблизно за рік до смерті ОСОБА_4 хворів, він сам купував їжу, допомагала йому онука.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 був його сусідом на одному поверсі, знайомі вони з 90-х років та були у нормальних сусідських відносинах. Також свідок знайомий з ОСОБА_2 , вона відвідувала ОСОБА_4 , але рідко, йому допомагала онука ОСОБА_11 коли він лікувався, похорони організовувала також ОСОБА_11 . Щодо квартири вони не розмовляли. ОСОБА_4 підробляв на базарі, також у нього була пенсія. Позивач не була в Україні, тому її не було на похоронах ОСОБА_4 . Свідок не бачив щоб ОСОБА_5 била чи кричала на ОСОБА_4 , вона йому дзвонила по вечорах.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що знайома з ОСОБА_2 з 2002 року, вони були сусідами по АДРЕСА_3 . Відповідач проживала з мамою та сином ОСОБА_13 , 1994 року народження. ОСОБА_5 познайомила свідка з ОСОБА_4 у 2002 році. Зазначає, що у ОСОБА_14 з померлим були романтичні відносини, вони любили один одного, ходили один до одного, ОСОБА_4 відносився як батько до сина ОСОБА_15 та як зять до матері відповідача. Він допомагав їм, був 3-4 рази на тиждень в неї вдома, свідок не чула про сварки між ними, десь 5-7 років назад ОСОБА_5 казала, що ОСОБА_4 подарував їй квартиру, в якій проживав.

В судовому засіданні досліджено надані стороною відповідача фотографії. Сторони не заперечували про наявність на фото відповідача, її сина ОСОБА_13 та ОСОБА_3 .

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься у частині 1 статті 4 ЦПК України.

Відповідно до статтей 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За нормами статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.

Вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (часина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, заповіт ОСОБА_3 від 23.02.2018 року складений у письмовій формі із зазначенням дати та часу, особисто підписаний заповідачем, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., як уповноваженою на вчинення такої нотаріальної дії особою. Текст заповідального розпорядження складено від першої особи. Заповіт власноручно підписано заповідачем у присутності державного нотаріуса, який в свою чергу вчинив нотаріальну дію щодо посвідчення поданого йому заповіту, зареєстрував в реєстрі за № 3-504, як передбачено частиною другою статті 1248 ЦК України.

Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про його вільне волевиявлення та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом. При цьому також виконано вимоги про внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру.

Відповідно до частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З огляду на зазначену норму, надані свідками покази свідчать лише про те, що у відповідач з ОСОБА_3 дійсно були знайомі, мали відносини, хоч і не постійні, що немає жодних наслідків для визнання правочину недійсним. Обставин тиску відповідачем на заповідача про вчинення заповіту на її користь судом не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, а позивачем не доведено належними доказами підстав його недійсності.

Призначення ОСОБА_2 спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення відповідача спадкоємцем майна відповідало його внутрішній волі.

Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, враховуючи доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.09.2021 року.

СуддяА. Ю. Цуранов