Справа № 468/193/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

іменем України

06.12.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., при секретарі Хижняк К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі №468/193/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 02.02.2021 року, яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики від 08.01.2019 року в розмірі 117684 гривень 00 копійок.

Як на підставу для розстрочення рішення суду посилається на те, що він одноразово не може сплатити стягнуту рішенням суду суму заборгованості, оскільки тимчасово не працює, доходів не має та на теперішній час здійснює догляд за хворою матір`ю, яка є інвалідом 3 групи (страждає тяжким захворюванням).

Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомленні вчасно та належним чином.

Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність, проти задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду заперечує.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 02.02.2021 року по справі №468/193/20-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики від 08.01.2019 року в розмірі 117684 гривні 00 копійок.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11.05.2021 року вищевказане рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 02.02.2021 року залишено без змін.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 02.02.2021 року набрало законної сили.

Згідно заяви відповідач просить розстрочити вказане рішення рівними платежами по 19440 грн. на п`ять місяців, оскільки він не спроможний одноразово сплати стягнуту суму заборгованості.

Згідно зістаттею 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина перша статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

За приписами частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин першої, третьої - п`ятої статті 435 ЦПК Україниза заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів виключних обставин для розстрочення рішення суду.

Посилання в заяві на відсутність у відповідача фінансової можливості одноразово сплати суму стягнутої рішенням суду заборгованості не є підставою для розстрочення виконання такого рішення, так як наведена обставина в розумінні частини третьої статті 435 ЦПК України не може бути віднесена до істотних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Також, на думку суду, не можна вважати поважною підставою для розстрочення виконання судового рішення, посилання відповідача на здійснення догляду на матір`ю, яка є інвалідом 3 групи, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йоги мати в обов`язковому порядку потребує постійного догляду сторонніми особами.

Керуючись статтею 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцятиднів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06.12.2021.

Суддя