ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року

м. Харків

справа № № 641/7731/20

провадження № 22-ц/818/3913/21

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

інші учасники справи:

треті особи: Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі, Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2021 року , ухвалене у складі судді Маньковської О.О. (повний текст рішення складений 02 березня 2021 року),

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 а звернувся з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації за місцем реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 зареєстрований з моменту народження у неприватизованій квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , є онуком ОСОБА_4 , якому, надавалась вказана квартира згідно ордеру виконавчого комітету «Київської ради депутатів трудящих» № 4328 від 09.04.1980 року. На момент видачі ордеру членами родини зазначені такі особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - які померли, ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , які виїхали з країни понад десять років тому та намір на повернення до квартири у них відсутній.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2021 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Судове рішення мотивоване тим, що в судовому порядку встановлено та доведено, що позивач ОСОБА_1 є членом сім`ї основного наймача квартири АДРЕСА_2 , який постійно проживає за вказаною адресою та здійснює догляд за вказаним житловим приміщенням, а також йому виданий ордер № 4328 від 09.04.1980 року виконавчим комітет Київської ради депутатів трудящих м. Харкова, на право зайняття двох кімнат житловою площею 26,0 кв.м в квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2, за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, не проживає понад один рік без поважних причин, місце проживання невідоме, при цьому перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилось, домовленості між сторонами з приводу користування житлом не було.

Не погодившись із рішенням суду, Харківська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення, яке ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звертаючись до суду не надав належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які би підтвердили факт не проживання осіб за місцем мешкання протягом певного часу. Також апелянт зазначає, що вказана в позовній заяві квартира не приватизована, а отже належить територіальній громаді м. Харкова і обов`язком територіальної громади є збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем. Судом першої інстанції не перевірено наявність доказів, відповідно закону, які б встановлювали причини відсутності відповідача у вказаній квартирі, не з`ясовано наявність на веб-порталі судової влади України оголошення про виклик відповідача по справі.Визнання відповідача, таким втратив право користування житловим приміщенням, порушило її Конституційне право на житло.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_4 , який є основним квартиронаймачем, виданий ордер № 4328 від 09.04.1980 року виконавчим комітет Київської ради депутатів трудящих м. Харкова, сім`я якого складається з ОСОБА_5 (дружини), ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_7 (доньки), на право зайняття двох кімнат житловою площею 26,0 кв.м в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.8).

Зі свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 05.12.1989 року Комінтернівським відділом ЗАГС м. Харкова - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 - доньки померлого основного наймача квартири ОСОБА_4 (а.с. 10).

У квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . Зазначене підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05.10. 2020 року (а.с. 31).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 18.12.2019 року та 02.06.2018 року під час перевірки встановлено, що ОСОБА_9 доглядає та піклується за вказаною домівкою, в зазначені квартирі зареєстровані але не мешкають понад 10 років Гешимова Севінг Зупал Кері. (а.с. 11-12)

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: її непроживання в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність в неї поважних причин такого непроживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданими позивачем тиа дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується відсутність ОСОБА_2 у квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є підставою для визнання її такою, що втратили право користування квартирою. Доводи апеляційної скарги про недостатність зібраних доказів для встановлення обґрунтованості позову спростовані матеріалами справи.

Харківська міська рада є третьою особою у справі, і ОСОБА_2 у власних інтересах, не позбавлена права самостійно оскаржити заочне рішення від 02 березня 2021 року у встановленому законом порядку, якщо буде вважати, що порушене її конституційне право на житло. Оскільки неповідомлення відповідача про судові засідання шляхом публікації оголошення на сайті суду не зачіпає прав Харківської міської ради, а остання не наділена правом діяти від імені та в інтересах відповідача, доводи апеляційної скарги в цій частині судом не враховуються.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга представника Харківської міської ради підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук