Справа № 453/194/20 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/2419/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року в складі судді Ясінського Ю.Є. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», Державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп» про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та встановлення факту звільнення,-

встановив:

У лютому 2020 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», ДП «Сколівський військовий лісгосп» про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та встановлення факту звільнення.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 13.03.2018 вона працювала у відокремленому підрозділі Сколівському військовому лісгоспі ДП «Івано Франківський військовий ліспрокомбінат» на посаді контролера КПП, а з 01.01.2019 року переведена на посаду завідуючої складом Сколівського військового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».

Відповідно до наказу Міністра оборони України № 94 від 04.03.2019 року «Про реорганізацію державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» вказане підприємство реорганізовано шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, зокрема, Сколівського військового лісгоспу та перетворення останнього у державне підприємство «Сколівський військовий лісгосп», до якого перейшло за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки.

Таким чином, відповідач ДП «Сколівський військовий лісгосп» є правонаступником іншого відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», будучи самостійною юридичною особою з 24.06.2019.

Незважаючи на положення вищезгаданого наказу про реорганізацію щодо забезпечення дотримання прав працівників, що вивільняються, шляхом реорганізації юридичної особи, 02.07.2019 року її звільнено із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпПУ, про що видано наказ № 153-к від 01.07.2019 року «Про розірвання трудового договору».

Звертала увагу, що відповідно до протоколу №5 засідання первинної профспілки ЗСУ Сколівського ВЛГ від 10.05.2019 року, вирішено надати згоду на вивільнення працівників Сколівського війського лісгоспу з ДП «Івано-Франківського ВЛПК» при умові працевлаштування всіх працівників шляхом переводу у новостворене державне підприємство «Сколівський військоговий лісгосп».

Відтак, вважає звільнення її з роботи незаконним, оскільки її не перевели на новостворене підприємство.

Просила становити відсутність чи наявність факту звільнення, поновити її на попередній посаді у Державному підприємстві «Сколівський військовий лісгосп», стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 15 133, 10 грн. з обох відповідачів солідарно, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 62 796, 46 грн. з обох відповідачів солідарно.

03.03.2021 ОСОБА_3 подала заяву про часткову відмову від позовних вимог. У заяві зазначила, що згідно із наказом Міністерства оборони України № 94 від 04.03.2019 ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» реорганізоване шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, у тому числі ДП «Сколівський військовий лісгосп», до якого переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки. Виходячи із наведеного, вважає, що вона має бути поновлена на роботі саме у ДП «Сколівський військовий лісгосп», а також відмовляється від майнових вимог до ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат», відтак просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 15133.10 грн., а також середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення з Державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп».

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Сколівського військового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» №153-к від 01 липня 2019 року «Про розірвання трудового договору».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді завскладом нижнього складу Сколівського військового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» з 02 липня 2019 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_3 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2019 року по 23 квітня 2021 року в розмірі 195 958 грн. 80 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 15 133 грн. 10 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_3 6 000 гривень судових витрат, пов`язаних з отриманням позивачем професійної правничої допомоги адвоката.

Стягнуто з Державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_3 , 6 000 гривень судових витрат, пов`язаних з отриманням позивачем професійної правничої допомоги адвоката.

Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у сумі 630 гривень.

Стягнуто з Державного підприємства «Сколівський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у сумі 630 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення оскаржила позивачка ОСОБА_3 , на її переконання таке рішення в переважній частині неможливо виконати, відтак рішення має бути змінене.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що її звільнення відбулося в період перебування на листу непрацездатності.

Крім цього, вважає не правильним висновок суду першої інстанції про те, що під час реорганізації трудові договори припиняють свою дію, а новоутворене підприємство розпочинає набір працівників знову. При цьому, суд першої інстанції не з`ясував природу правонаступництва, оскільки правонаступник разом із правами наслідує обов`язки, у тому числі відновлення порушення трудових прав.

Звертає увагу, що згідно із наказом Міністерства оборони України № 94 від 04.03.2019 ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» реорганізоване шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, у тому числі ДП «Сколівський військовий лісгосп», до якого переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат».

На переконання апелянта, всі ці обставини свідчать про те, що саме у ДП «Сколівський військовий лісгосп» має бути поновлена позивачка.

Так само вважає, що всі кошти, які суд першої інстанції стягнув з ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» необхідно стягнути не з цього підприємства, а з ДП «Сколівський військовий лісгосп», при цьому згідно із наказом Міністерства оборони України від 10.07.2019 № 375 ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» знаходиться у стані припинення, відтак значно обмежена матеріальна деліктноздатність цього підприємства.

Просить врахувати, що 03.03.2021 подала заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме в частині вимог до ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» та в частині встановлення факту звільнення, однак суд ухвалою відмовив у прийнятті цієї заяви.

Не погоджується із такими діями суду, який в ухвалі вказав, що вона просить фактично зменшити позовні вимоги, однак звертає увагу, що чітко сформувала свою позицію про часткову відмову від позовних вимог, а не їх зменшення, тому просить встановити неправомірність ухвали від 03 березня 2021 року.

З врахуванням наведеного, просить змінити рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року шляхом переведення всіх обов`язків, покладених судом першої інстанції на ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат», на ДП «Сколівський військовий лісгосп», а також збільшити суму відшкодування за вимушений прогул з моменту прийняття рішення судом першої інстанції до моменту набрання законної сили остаточним рішенням.

У відзиві на апеляційну скаргу від 11.10.2021 відповідач ДП «Сколівський військовий лісгосп» зазначає, що наказом Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» № 153-к позивачку ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України саме у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників з 02 липня 2019 року. Просить врахувати, що у Сколівському військовому лісгоспі ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» працювали 100 працівників, а після реорганізації та, як наслідок, скорочення штату і чисельності працівників, у новоствореному ДП «Сколівський військовий лісгосп» працює 62 працівники, при цьому посада зав нижнього складу у цьому підприємстві скорочена і на сьогоднішній день відсутня.

Звертає увагу, що на час реорганізації і у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників, не було наявних вакантних посад, які б відповідали освітньо-кваліфікаційному рівню позивачки.

Після реорганізації саме ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» повинен був запропонувати позивачці всі вакантні місця на всіх інших виділених підприємствах.

В свою чергу, ДП «Сколівський військовий лісгосп» жодним чином не порушував права позивачки, оскільки у новоствореному підприємстві не було вакантних посад, які б відповідали освітньо-кваліфікаційному рівню ОСОБА_3 , і підприємство не мало змоги самостійно вносити зміни до штатного розпису без погодження з уповноваженим органом Міністерства оборони України.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції врахував, що відповідач ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» своєчасно та належним чином повідомив позивачку про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення.

Відтак, суд прийшов висновку, що позивачку ОСОБА_3 звільнено з роботи відповідно до наказу № 153-к від 01 липня 2019 року з порушенням статей 43, 49-2 КЗпП України, що згідно із ст. 235 КЗпП України, є підставою для її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, суд вважає безпідставними вимоги позивачки про поновлення її на посаді зав складу нижнього складу ДП «Сколівський військовий лісгосп», оскільки вказаною юридичною особою жодним чином не порушено права позивачки, які б підлягали поновленню, та прийшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_3 саме на посаді завскладу нижнього складу Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», а тому у задоволенні позову до ДП «Сколівський військовий лісгосп» відмовив.

Також, суд стягнув з відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 195 958, 88 грн., погодившись з розрахунком середньоденної заробітної плати, наданим позивачкою.

Крім цього, суд стягнув заборгованість із заробітної плати в сумі 15 133,10 грн. з ДП «Сколівський військовий лісгосп», окільки відповідно до листа Сколівського військового лісгоспу від 03 червня 2020 року №195 ДП «Сколівський військовий лісгосп» прийняв відповідно до акту передачі від Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий лісгосп» дебіторську та кредиторську заборгованість згідно розподільчого балансу, в тому числі суму невиплаченої заробітньої плати ОСОБА_3 .

Одночасно суд першої інстанції провів розподіл судових витрат по справі, стягнувши з двох відповідачів в рівних частинах в користь позивачки сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Судом першої інстанції встановлено, що з 13.03.2018 позивачка ОСОБА_3 працювала у відокремленому підрозділі Сколівський військовий лісгосп ДП «ІваноФранківський військовий ліспрокомбінат» на посаді контролера КПП, що підтверджується наказом №39-к від 12.03.2018 року.

З 01.01.2019 ОСОБА_3 переведена на посаду завідуючої нижнього складу Сколівського військового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», що підтверджується Наказом №204-к від 11.12.2018 року (т.1 а.с. 51-52).

Відповідно до наказу № 153-к від 01.07.2019 «Про розірвання трудового договору» у зв`язку із проведенням скорочення чисельності та штату працівників Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», ОСОБА_3 завскладу нижнього складу Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» звільнена з роботи 02.07.2019 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 60).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз`яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що згідно із наказом Міністерства оборони України № 94 від 04.03.2019 реорганізовано ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, у тому числі Сколівський військовий лісгосп (т.1 а.с.22-27).

Відповідно до наказу ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» № 47-в від 13.03.2019 виділено із складу цього підприємства підрозділ Сколівський військовий лісгоп та створено державне підприємство «Сколівський військовий лісгоп», до якого за розподільчим балансом перейшла частина майна, прав та обов`язків лісо промкомбінату.

Новостворене державне підприємство «Сколівський військовий лісгосп» розпочало фінансово-господарську діяльність 03.07.2019.

Колегія суддів виходить з того, що безспірно встановленим є факт проведення змін в організації виробництва і праці у ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, в тому числі Сколівського військового лісгоспу, відповідно до наказу Міністерства оборони України № 94 від 04.03.2019.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (статті 49-2 КЗпП України).

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Наказом № 47-в від 13 березня 2019 року «Про порядок реорганізації державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» начальника служби управління персоналом ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» зобов`язано забезпечити вивільнення працівників структурних підрозділів підприємства з додержанням вимог трудового законодавства України.

Згідно із наказом №94-к від 01.04.2019 «Про реорганізацію Сколівського військового лісгоспу» зобов`язано попередити працівників лісгоспу про реорганізацію Сколівського військового лісгоспу у зв`язку з виділом із складу державного підприємства «Івано-Франківського військового ліспромкомбінату» (т.1 а.с. 55-58).

24.04.2019 ОСОБА_3 попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади-завскладу нижнього складу за п.1 ст. 40 КЗпП України з 02 липня 2019 року (т.1 а.с. 59).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» своєчасно та належним чином повідомив позивачку про наступне вивільнення, однак не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві з дати повідомлення про майбутня звільнення до дати самого звільнення.

Відтак, оскільки позивачу не були запропоновані усі наявні на ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» вакансії, включаючи 6 відокремлених підрозділів ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» вимог статті 49-2 КЗпП України.

В свою чергу, за приписами ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_3 була членом первинної профспілкової організації Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» профспілки працівників Збройних Сил України.

Листом від 01 квітня 2019 року за №115 адміністрацією Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» надано голові профспілки Сколівського військового лісгоспу Корчинській А.М. інформацію щодо скорочення чисельності і штату працівників Сколівського військового лісгоспу.

24.04.2019 адміністрація Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» звернулася до первинної профспілкової організації ЗСУ Сколівського ВЛГ про надання згоди на звільнення із займаних посад працівників лісгоспу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до протоколу №5 від 10.05.2019 року засідання первинної профспілки ЗСУ Сколівського ВЛГ ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» прийнято рішення дати згоду на вивільнення працівників Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» при умові працевлаштування всіх працівників шляхом переводу у новостворене державне підприємство «Сколівський військовий лісгосп» (т.1 а.с. 61).

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що адміністрація Сколівського війського лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не зверталась до первинної профспілкової організації ЗСУ Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» з поданням про дачу згоди на звільнення безпосередньо позивачки ОСОБА_3

03.03.2021 суд першої інстанції постановив ухвалу про зобов`язання Первинної профспілкової організації ЗСУ Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» розглянути питання щодо дачі згоди або відмови у дачі згоди на звільнення з посади завідуючої складом нижнього складу Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» ОСОБА_3 , яку було звільнено із займаної посади відповідно до Наказу №153-к від 01 липня 2019 року.

Однак, ухвала суду від 03.03.2021 залишена без виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Однак, зазначена обставина не впливає на висновок суду першої інстанції про поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з врахуванням встановленого порушення відповідачем ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» вимог статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку по працевлаштуванню працівника, якому не були запропоновані всі інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві з часу повідомлення про звільнення та існували на день звільнення.

Що стосується доводів апелянта про те, що звільнення відбулося в період її перебування на листу непрацездатності, колегія суддів звертає увагу, що згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформованим у постанові від 15.09.2020 (справа № 205/4196/18), у разі порушення гарантій, встановлених ч. 3 ст. 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки), а не поновлення на роботі.

Крім цього, перевіряючи доводи апелянта про те, що її необхідно було поновити у ДП «Сколівський військовий лісгосп», а так само всі кошти, які суд першої інстанції стягнув з ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат», необхідно стягнути не з цього підприємства, а з ДП «Сколівський військовий лісгосп», оскільки ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» реорганізоване шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, у тому числі ДП «Сколівський військовий лісгосп», до якого перейшли за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат», колегія суддів звертає увагу на таке.

Зі змісту пункту 1 статті 40 КЗпП України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Згідно із ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можлива лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Судом встановлено, що наказом Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» № 153-к позивачку ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України саме у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

При цьому, згідно із штатним розписом Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» станом на 01.04.2019 зареєстровано 100,75 штатних посад (т. 2 а.с. 128-130).

Натомість, у новоствореному ДП «Сколівський військовий лісгосп», згідно із штатним розписом станом на 02.07.2019 зареєстровано 65 штатних посад, при цьому посада зав нижнього складу у цьому підприємстві, згідно із штатним розписом, відсутня (т. 2 а.с. 131-133).

Згідно із ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що позивачка протиправно звільнена з Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 необхідно поновити на тій посаді та у тому підприємстві, з якого вона була протиправно звільнена, а саме на посаді завскладом нижнього складу Сколівського військового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», а також правильно стягнув з Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2019 року по 23 квітня 2021 року.

Що стосується інших доводів апелянта про те, що 03.03.2021 вона подала заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме в частині вимог до ДП «Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат» та в частині встановлення факту звільнення, однак суд ухвалою відмовив у прийнятті цієї заяви, колегія суддів звертає увагу, що у прохальній частині заяви від 02.03.2021 позивачка не зазначила конкретно у якій частині вимог відмовляється від позову, натомість просила винести рішення, яким поновити її на попередній посаді, а як зазначено вище, звільнена вона була із посади завскладом нижнього складу Сколівського військового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», на яку і поновлена оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення , а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для зміни розподілу судових витрат, визначені ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 грудня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк