Справа № 541/416/21
Номер провадження 2/541/432/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

представника позивача Гриценко В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про зняття заборони з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2021 року до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою звернулася ОСОБА_1 . На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Виявивши бажання продати дане майно, позивачка виявила, що вчиненню даного правочину перешкоджає зареєстроване обтяження, у виді заборони на відчуження нерухомого майна. Будь-які незавершені чи відкриті виконавчі провадження відсутні. Припускає, що вказане обтяження зумовлене, тим, що її чоловік ОСОБА_2 , у 06.08.2003 році уклав договір застави у Миргородському відділенні Полтавського ГРУ АТ КБ «Приватбанк». Заставодержателем АТ КБ «Приватбанк», який залучений у справі в якості відповідача. Наявне обтяження перешкоджає їй у здійсненній права власності відносно належного майна, а тому прохала суд їх скасувати.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі (а.с.16).

У встановлений судом строк представник відповідач подав відзив, в якому зазначив про відсутність будь-яких доказів, порушення відповідачем прав позивача. У банку відсутня інформація, щодо непогашених кредитів померлого ОСОБА_2 . Прохав у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання та письмові заперечення в якому виклав прохання провести розгляд справи у його відсутність, окрім того зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем, а тому прохав у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2018 року (а.с.7) є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.7).

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що відносно житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 зареєстровано обтяження № 29734227 та 29734171 у виді заборони відчуження (а.с.10).

З витребуваних судом матеріалів з Полтавського обласного державного нотаріального архіву вбачається, що підставою накладення обтяжень слугували Договори застави нерухомого майна. Договір застави нерухомого майна від 06.08.2003 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (майновий поручитель) з приводу забезпечення належного виконання зобов`язань, боржника ОСОБА_1 , по кредитному договору № PL03 від 06.08.2003 року (а.с.41). Договір застави нерухомого майна від 19.10.2002 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (майновий поручитель) з приводу забезпечення належного виконання зобов`язань, боржника ОСОБА_2 по кредитному договору № 189 від 18.10.2002 року (а.с.42).

Окрім того, до даних документів долучено довідку за підписом начальника Миргородського відділення Полтавського ГРУ Приватбанк Цись О.Г. про повне погашення кредиту ОСОБА_1 кредиту по кредитному договору № 189 від 18.10.2002 року (а.с.44).

Застава являється одним із заходів забезпечення належного виконання основного зобов`язання і має акцесорний характер.

Основні зобов`язання містять чіткий строк їх виконання: до 06.08.2004 року (кредитний договір №PL03 від 06.08.2003 року) та 17.10.2003 року (кредитний договір №189 від 18.10.2002 року).

Представники відповідача у заявах по суті, заперечують наявність будь-яких претензій майнового характеру Банку до позивача, ОСОБА_1 , та померлого ОСОБА_2 .

Будь-які виконавчі провадження про стягнення боргів з ОСОБА_2 на примусовому виконанні у Миргородському міськрайонному відділ державної виконавчої служби відсутні (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стосовно доводів відповідача, щодо того, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у справі, суд зауважує наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Враховуючи, що обтяження нерухомого майна, є прямим наслідком укладених договорів застави, що є заходом забезпечення виконання цивільного зобов`язання на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», тому суд вважає, що позовні вимоги звернуті до належного відповідача.

Суд наголошує, що в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист права людини та основоположних свобод, тривале обмеження особи у здійсненні права власності стосовно належного майна, за відсутності правової підстави такого обмеження, втрачає легітимну мету і може мати наслідок порушення права такої особи на мирне володіння майном.

Правової підстави для продовження обмеження власника у здійсненні права власності, щодо належного йому майна у ході судового розгляду здобуто не було.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

На підставі, ст. ст.13,141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Зняти обтяження у виді заборон на відчуження з нерухомого майна, а саме з будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані Першою миргородською державною нотаріальною конторою 29.12.2018 на підставі договорів застави від 06.08.2003 № 893 (номер запису про обтяження № 29734227) та від 19.10.2002 № 664 (номер запису про обтяження № 29734171).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Суддя О. А. Городівський