ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7558/21 Справа № 199/7529/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в особі Генерального директора Іжаковського Олега Валерійовича до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2020 року ТОВ Вердикт капітал звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.09.2007 між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк" був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28500,00 доларів США зі сплатою 10,7 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки №0/2 від 06.09.2007, за умовами якого, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

20.04.2012 між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кредекс Фінанс", а ТОВ "Кредекс Фінанс" набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №0 від 06.09.2007 та договором поруки №0/2 від 06.09.2007.

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс" за №01/08-2018 від 01.08.2018 "Про перейменування ТОВ "Кредекс Фінанс" на ТОВ "Вердикт Капітал", Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс" змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", у зв`язку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" виступає правонаступником прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс". Таким чином, ТОВ "Вердикт Капітал" наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ "УкрСиббанк" втратив такі права.

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором №0 від 06.09.2007, станом на 06.10.2020, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 203976,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі (а.с.1-7).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2021 року у задоволені позову ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в особі Генерального директора Іжаковського О.В. до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту - відмовлено в повному обсязі (а.с.153-156).

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі (а.с.185-193).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.09.2007 між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк" укладений договір про надання споживчого кредиту №0 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28500,00 доларів США зі сплатою 10,7 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки №0/2 від 06.09.2007.

17.06.2014 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1 , про встановлення нікчемності договору поруки, яким первісний позов задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором №0 від 06.09.2007 на загальну суму 215 292,24 грн., зустрічний позов задоволено та встановлено нікчемність правочину договору поруки №0/2 від 06.09.2007, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №0 від 06.09.2007, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2014, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2014 по справі №2-1667/11 залишено без змін.

20.04.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило на ТОВ «Кредекс Фінанс», а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за вищевказаним договором кредиту №0 від 06.09.2007.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01.08.2018 «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку з чим, ТОВ «Вердикт Капітал» виступає правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс».

Згідно розрахунку заборгованості, розрахунок 3 % річних здійснюється на суму боргу у розмірі 24510,29 доларів США, що становить 696114,30 грн., сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) за період з 06.10.2017 по 06.10.2020 та становить 62720,95 грн., розрахунок пені здійснюється у розмірі подвійної ставки НБУ з 06.10.2017 по 06.10.2020 з суми боргу у розмірі 141255,65 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2014 визначено розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме 215292,24 грн.

Як вбачається з витягу з Додатку №1 до договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 позивачу відступлено вимогу на суму 24510,29 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу (у валюті кредиту) станом на 11.06.2012 та 849,46 доларів США - заборгованість за відсотками (у валюті кредиту) станом на 11.06.2012.

Отже вбачається, що після прийняття наведеного рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відбулось додаткове нарахування заборгованості на підставі умов договору кредиту.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, сума наданого кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 в справі N 175/4753/15-ц.

Строк дії кредитного договору №0 від 06.09.2007 відповідно до п. 1.2.2 визначений до 06.09.2014.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що банк скористався наданим йому правом вимоги дострокового повернення кредиту та звернувся з позовом до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, за результатами розгляду якої суд стягнув із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованості за договором про надання спожитого кредиту №0 від 06.09.2007 в сумі 215292, 24 грн.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку із пред`явленням вимоги до відповідача банком, позивач, у відповідності до приписів ст. 1048 ЦК України, втратив право нараховувати договірні проценти та неустойку. Зважаючи на вказане суд правильно відмовив у стягненні з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пені за подвійною обліковою ставкою НБУ відсутні.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Застосовуючи норми частини 2 статті 625 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, суд враховує сталу практику Верховного Суду щодо застосування цієї статті, зокрема, висновки, наведені у таких постановах Верховного Суду.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020, справа N 912/1120/16).

Тобто грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Зазначений висновок зроблений на основі правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018, справа N 686/21962/15-ц.

Судом встановлено, що зобов`язання із повернення боргу за кредитним договором трансформувалось в зобов`язання із виконання судового рішення про стягнення боргу, оскільки договір про надання споживчого кредиту №0 від 06.09.2007 був припинений достроково за ініціативою банку.

Суд також врахував правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16-ц, згідно якої до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2014 визначено розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме 215292,24 грн., на яку і слід було нараховувати 3% річних згідно приписів статті 625 ЦК України.

Натомість, як вбачається з витягу з Додатку №1 до договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 позивачу відступлено вимогу на суму 24510,29 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу (у валюті кредиту) станом на 11.06.2012 та 849,46 доларів США - заборгованість за відсотками (у валюті кредиту) станом на 11.06.2012.

Отже вбачається, що після прийняття наведеного рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відбулось додаткове нарахування заборгованості на підставі умов договору кредиту, що не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права.

За таких умов суд першої інстанції правильно зазначив, що нарахування трьох відсотків річних від простроченої суми має відбуватись за вказаний позивачем період на суму боргу визначену рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2014 в розмірі 215292,24 грн.

З наданого суду ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості відповідача не можливо встановити дійсний розмір 3% річних.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд повинен сам здійснити розрахунок заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки такі дії будуть порушувати вимоги ст. 12 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не приймав участі при ухвалені рішення від 17.06.2014 про стягнення заборгованості, позивачем не долучено жодного доказу та не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження того, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.06.2014, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованості за договором про надання спожитого кредиту №0 від 06.09.2007 в сумі 215292,24 грн. не виконується або виконується неналежним чином, тобто доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин у справі є не обґрунтованими.

Твердження апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: