Справа № 561/552/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Зейкан Н. М.

з участю секретаря судових засідань Савич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася в суд із вищезазначеним позовом.

В позовній заяві вказувала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, рішенням Зарічненського районного суду від 23.06.2021 року, шлюб між ними розірвано. Дитина є інвалідом з дитинства і має захворювання у виді раннього дитячого аутизму з вираженим стійким порушенням соціальної взаємодії та комунікації, розумовою відсталістю. Дитина потребує послуг із медичної реабілітації та психіатричної допомоги, а також спеціальних засобів догляду у виді засобів для туалету. Дитина перебуває на її утриманні і, у зв`язку зі станом здоров`я, потребує додаткових витрат для розвитку дитини. Вона одна несе додаткові витрати на лікування дитини.

Покликаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, в заяві, адресованій суду, просила провести розгляд справи без її участі. Позов підтримує і просить задовольнити її вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі. Подав суду відзив, в якому позов не визнав і заперечив проти його задоволення. У відзиві зазначив, що позивачка, всупереч вимогам законодавства, на підтвердження додаткових витрат на дитину не надала і не могла надати будь-які докази. Їхній спільний син ОСОБА_4 дійсно хворіє, і потребує послуг з реабілітації. Проте, жодних витрат на отримання даних послуг позивачка не понесла, оскільки «Вараський міський центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів» імені З.А. Матвієнко, де дитина у 2017 році проходила реабілітацію, є комунальним закладом, який надає медичні послуги на безоплатній основі. Жодних доказів підтвердження, що саме позивачка понесла витрати за надані реабілітаційні послуги, останньою не надано. Крім того, відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда, яка була затверджена 18.12.2019 року, а саме п.4 розділу ІІ пункту 14, син ОСОБА_4 безоплатно забезпечений спеціальними засобами для догляду «памперсами» в кількості 120 штук на місяць. А тому, остання не несла додаткових витрат для забезпечення таких потреб. ОСОБА_2 вказував, що саме він забезпечував сім`ю необхідними коштами, оскільки постійно виїжджав на заробітки. Крім того, позивачка отримує державну соціальну допомогу на дітей з інвалідністю віком о 18 років, а також аліменти до досягнення дітьми повноліття.

Покликаючись на вищезазначене, ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи неявку всіх учасників судового розгляду, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сторонами не заперечується і стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області (а.с.5)

Заочним рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 23.06.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4)

Відповідно до корінця медичного висновку №128 про дитину інваліда до 18 років від 18.12.2019 року, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має захворювання - ранній дитячий аутизм з вираженим стійким порушенням соціальної взаємодії та комунікації, розумова відсталість.

Відповідно до індивідувальної программи реабілітації дитини-інваліда №133/128 від 18.12.2019 року, виданої Зарічненською центральною районною лікарнею, ОСОБА_5 рекомендовано пройти медичну реабілітацію, відновну терапію, психіатричну допомогу. З технічних та інших засобів трудової реабілітації, останньому рекомендовані спеціальні засоби для туалету памперси.

Відповідно до довідки про надані реабілітаційні (абілітаційні) послуги та результати реабілітації від 11.08.2017 року, ОСОБА_5 отримував послуги з реабілітації в Вараському міському центрі соціальної реабілітації дітей-інвалідів імені З.А. Матвієнко

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Тому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що під додатковими витратами на дитину позивач розуміє витрати: на реабілітацію дитини, придбання засобів туалету. Всього, як вважає позивачка, додаткові витрати вона буде нести в розмірі 2500 гривень щомісяця, яку вважає за необхідне стягнути з відповідача.

З такими твердженнями позивача суд погодитися не може, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивачка не несла витрати на реабілітацію дитини у Вараському міському центрі соціальної реабілітації дітей-інвалідів» імені З.А. Матвієнко у 2017 році, оскільки вказаний заклад є комунальним, який надає медичні послуги на безоплатній основі.

Крім того, відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда, яка була затверджена 18.12.2019 року, а саме п.4 розділу ІІ пункту 14, син ОСОБА_4 безоплатно забезпечений спеціальними засобами для догляду «памперсами» в кількості 120 штук на місяць

Позивач зазначила про додаткові витрати пов`язані з проходженням лікування дитини, надавши копії медичних документів, де встановлені діагнози дитини. Однак, зазначені докази не містять інформації про те, що дитина потребує постійного лікування, постійного вживання ліків, а також проходження медичних процедур, які потребують щомісячних витрат, не надано суду жодних доказів наявності відповідних рекомендацій лікарів про направлення дитини на оздоровлення.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка не подала суду належних та допустимих доказів про те, що її неповнолітній син ОСОБА_5 , який є інвалідом з дитинства, потребує додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а ОСОБА_6 звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, суд відносить витрати зі сплати судового збору на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,89,258-259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 182, 183, 184, 185, 192 Сімейного кодексу України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).

Головуючий Н.М. Зейкан