Справа № 150/316/21
Провадження № 22-ц/801/1675/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 рокуСправа № 150/316/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування шкоди, постановлену місцевим судом під головуванням судді Кушнір Б.Б.,

встановив:

Короткий зміст заявлених вимог та їх обґрунтування.
В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування шкоди.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.
Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування шкоди повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від 29 червня 2021 року позивачем не виконано, зокрема не додано доказів сплати судового збору за вимогами як майнового, так і немайнового характеру чи доказів, які б підтверджували факт звільнення позивача від сплати судового збору.

Провадження в суді апеляційної інстанції.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року та направити справу до іншого районного суду Вінницької області, для її розгляду по суті.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на переконання заявника під час подачі позовної заяви нею зазначено про зміст позовних вимог та можливість визначення судом попередньої інстанції ціни позову в ході судового розгляду. Разом з тим, вважає, що вона звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п.4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» про що надано відповідні докази. Крім того, вважає, що судом попередньої інстанції був порушений порядок визначення судді для розгляду вказаної цивільної справи.

03 вересня 2021 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позову. Крім того заперечує, щодо порушення місцевим судом правил проведення автоматизованого розподілу справи між суддями.

Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 вказаного Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Так, встановлено, що ухвалою суду від 17 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків у вигляді зазначення ціни позову, розрахунку сум, що заявляються до стягнення, а також подання доказів сплати судового збору, або ж доказів звільнення від його сплати.

24 червня 2021 року до місцевого суду від ОСОБА_1 надійшла заява про виконання вимог ухвали, якою залишено позовну заяву без руху, в якій остання зазначила попередній розрахунок судових витрат в розмірі 81000 грн., а також вказала, що вона є членом сім`ї реабілітованого, а саме праонукою (усі докази наявності статусу оприлюднені та подаватимуться в судовому засіданні), яка захищає власність, зокрема право на яку здобула за походженням, внаслідок чого на підставі п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняє її від сплати судового збору.

Між тим, відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до ст. 1-2 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», реабілітованими визнаються особи: 1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 1-3 вказаного закону визначенопотерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року по справі №640/19996/18, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються винятково громадяни, реабілітовані відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» і тільки у тих спорах, що пов`язані з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Проте, ОСОБА_1 до заяви на виконання вимог ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року, не надала доказів сплати судового збору, а також підстав для звільнення від такого, зокрема, що саме вона є реабілітованою особою та згідно із цим Законом звертається до суду у спорі вищезазначеної категорії.

Належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин вказана цивільна справа не містить.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до п.3-5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Між тим, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що під час подачі позовної заяви нею зазначено про зміст позовних вимог котрі вона вважає за потрібне вказати із наданням відповідного обґрунтування та можливість визначення ціни позову в ході судового розгляду, тому постановлена ухвала суду першої інстанції є передчасною та необґрунтованою.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги і наголошує на тому, що позовна заява повинна бути подана до суду першої інстанції у відповідності з вимогами ст.175 ЦПК України, а тому вказані недоліки є суттєвими та такими, що не дозволяли суду першої інстанції відкрити провадження у справі та розглянути її з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв`язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Отже, відсутність хоча б одного реквізиту, визначеного ст.175 ЦПК України, може бути самостійною підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

Як було зазначено, ст. 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява, колегія судів зауважує, що норма вказаної статті була цілком процитована судом першої інстанції позивачу.

При цьому судом було акцентовано увагу позивача про необхідність зазначення ціни позову, відомостей щодо розміру сум, щодо яких заявлено вимоги, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що не було зроблено ОСОБА_1 .

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність доказів про сплату судового збору та недоведеність ОСОБА_1 підстав для звільнення її від такої сплати на підставі п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки остання не є реабілітованою особою, предмет позову у справі не стосується виплати компенсації, повернення майна або відшкодування вартості майна громадянам, які реабілітовані відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а також невідповідність поданої позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом був порушений порядок визначення судді для розгляду вказаної цивільної справи, зокрема остання не підлягала автоматичному розподілу справи, а була передана на підставі протоколу про передачу справи раніше визначеному складу суду не є слушними та спростовуються протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який міститься в матеріалах справи (а.с. 9).

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало