Провадження №2/389/132/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.,

при секретарі Чукановій О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Майданюка С.І., представника відповідача адвоката Перемот О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Майданюк С.І. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/6 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що з листопада 2009 року позивач проживає у будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_2 , веде господарство, підтримує будинок в належному технічному та санітарному стані, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Поліпшує стан будинку та прилеглої території. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою.

Позивач є власником 5/6 часток вказаного вище житлового будинку: 1/6 частки житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В. 21 червня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за №882; 2/3 частки житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В. 22 грудня 2009 року зареєстрованого в реєстрі за №2156.

Відповідач - ОСОБА_2 , зверулася до нотаріуса як спадкоємиця після смерті ОСОБА_3 , але на сьогоднішній день свідоцтво про про право на спадщину за законом не отримала і про його отримання не зверталася. З 2009 року вона виїхала з міста Знам`янка і де вона знаходиться не відомо, жодного разу не з`являлася, зв`язку з нею позивач не має. Такі дії відповідача свідчать про її відмову від 1/6 частки спірного житлового будинку.

На даний час спірна 1/6 частка житлового будинку не має жодного власника, крім спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 , інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає.

Таким чином, ОСОБА_1 відкрито, добросовісно, неправомірно, безтитульно, безперервно більше ніж 10 років володів цілим житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , шо склало сукупність умов передбачених ч.1 ст.344 ЦК України.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 21 червня 2008 року ОСОБА_1 прямо зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку вищезазначеного спадкового майна після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , ще не видано. Саме цим записом ОСОБА_1 був проінформований нотарісом, що право на частку у спадковому майні надежить відповідачу. До будинку, який є спілним майном відповідача та позивача, останній вселився тазареєструвався без волі відповідача і навіть не спитав її дозволу. При цьому, глава 89 «Оформлення права на спадщину» книги шостої «Спадкове майно» не містить строку, протягом якого спадкоємець зобов`язаний отримати свідоцтво про право на спадщину. Тобто свого права на отримання спадщини після ОСОБА_3 відповідач не втратила і має намір реалізувати його при найближчій нагоді. За таким обставин вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/6 частину будинку за набувальною давністю є безпідставними, оскільки він не є добросовісним набувачем, а відкритість та безперервність користування спірним майном не є достатніми підставам для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України.

Крім того, представником відповідача на позовну заяву було подано відзив на позовну заяву аналогічного змісту як пояснення представника відповідача в засіданні.

Заслухвши пояснення позвача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Після його смерті до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини у передбачений законом строк звернулися його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , та онука (дочка померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_5 ) ОСОБА_2 . Державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровогдської області 21 червня 2008 року за № 882 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, ОСОБА_1 успадкував після ОСОБА_3 1/3 частку житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . У свідоцтві зазначено, що спадкове майно, на яке у вказаній частці видане свідоцтво складалося з Ѕ частини житлового будинку, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку вищезазначеного спадкового майна на ім`я ОСОБА_2 не видавалося.

Також, 21 червня 2008 року Державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровогдської області за №878 видано свідоцтво про право власності на Ѕ частину вказаного будинку на ім`я ОСОБА_4 та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/3 частку цього бдинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 . Після її смерті з заявами про прийняття спадщини у встановлений строк до Знам`янської міської державної нотаріальної контори звернувся її син ОСОБА_1 та її онука ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося заповіла ОСОБА_1 22 грудня 2009 року за №2156 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_6 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4 2/3 будинку за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 часток житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності. Форма власності спільна часткова.

Відповідно до даних паспорта громадянина України та довідки квартального комітету, позивач з 15 грудня 2010 року зареєстрований у АДРЕСА_1 , з 2009 року оплачує комунальні послуги і займається благоустроєм будинку. У жовтні 2005 року ОСОБА_1 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, 21 липня 2011 року договір про надання послуг електрозв`язку та на нього видано абонентську книжку по оплаті послуг.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 , своєчасно подавши заяву про прийняття спадщини ОСОБА_3 , успадкувала 1/6 частку житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , але до цього часу не отримала свідоцтва про право спадщину на нього. З серпня 2007 року, на час прийняття спадщини і наразі ОСОБА_3 проживає за однією і тією ж адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/6 частина спірного будинку, значиться зареєстрованою на праві приватної спільної часткової власності за спадкодавцем ОСОБА_3 .

Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК).

Відповідач є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , так як у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Тож, вона має право оформити свої спадкові права на спірну частку житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Позивач знав, що відповідач є спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , що свідчить про те, що він був обізнаний про спадкоємця на спірне нерухоме майно.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що він є добросовісним набувачем спірного житлового приміщення, який відкрито і безперервно користувався майном, що є підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Відтак, з наведених вище підстав позов задоволенню не підлягає.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати з відповідача на його користь стягненню не підлягають.

Разом з цим, судом встановлено, що 08 липня 2021 року між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Перемот О.Г. було укладено угоду про захист (представництво) та надання правничої допомоги у даній справі.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, Перемот О.Г. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 123, виданого 27 вересня 2004 року.

У відзиві на позовну заяву від 22 липня 2021 року зазначено суму понесених витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. та до нього долучено попередній розрахунок судових витрат на вказану суму. Також суду надано розрахункову квитанцію №687702 від 08 липня 2021 року на підтвердження оплати відповідачем професійних послуг в сумі 8000 грн., та акт приймання виконаних робіт від 22 липня 2021 року, в якому зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного її виду із затраченим адвокатом часом та їх вартістю.

Під час судового засідання представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені остнньою витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Судом приймається до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, складання процесуальних докіментів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

За змістом п.1 ч. 2 ст.137 та ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Водночас, за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Представником позивача заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з посиланням на те, що до матеріалів справи не долучено копію договору про надання правничої допомоги, у розрахунковій квитанції та акті приймання виконаної роботи не вказано номер справи по якій надана правова допомога, що взагалі виключає відшкодування. Сума є неспівмірною, оскільки підготовка відзиву не вимагала значного обсягу часу, практика щодо спірних правовідносин є усталеною. Просив врахувати, особу позивача та його майновий стан, оскільки він є безробітнім та покладення на нього вказаних витрат призведе до несприятливих наслідків.

Беручи до уваги наведене вище, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, час, витрачений на надання послуг та обсяг таких послуг, значення справи для сторони, суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача 8000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги суд не приймає до уваги у зв`язку з необґрунтованістью оскільки, всупереч вимог ч.6 ст.137 ЦПК доказів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги вказане клопотання не містить, як не містить і доказів майнового стану позивача за наявності якого покладення на нього вказаних витрат призведе до несприятливих наслідків. Договір про надання відповідачу правової допомоги до справи приєднано, а не зазначення у розрахунковій квитанції та акті приймання виконаної роботи номеру справи, за відсутністю інших доказів, не спростовує факту надання адвокатом професійної правничої допомоги саме за даною справою.

Також, при винесенні означеного рішення в частині понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує висновок, викладений у Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року № 910/13071/19, відповідно до якого втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 259, 263 -265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відмовити.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви до суду залишити по фактично понесеному.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 20.09.2021.

Суддя Г.В. Берднікова