Постанова

Іменем України

08 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 333/1912/14-ц

провадження № 61-7284св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Акварт-Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу адвоката Гончарова Василя Івановича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Кухаря С. В., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - ПАТ «Таскомбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварт-Україна» (далі - ТОВ «Акварт-Україна»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 24 вересня 2007 року між Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» та ТОВ «Акварт-Україна», укладений кредитний договір № КР 64-2007, із змінами та доповненнями внесеними згідно з додатковою угодою від 16 листопада 2007 року № 1 до кредитного договору та договору від 01 липня 2008 року № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору.

Відповідно до пунктів 1.1 та 2.1 кредитного договору Банк зобов`язався надати ТОВ «Акварт-Україна» кредит шляхом відкриття кредитної лінії у розмірі 830 900,00 грн на термін до 23 вересня 2009 року на умовах, передбачених цим кредитним договором, з оплатою відсотків та комісій, обумовлених ним.

Згідно з пунктом 4.2 кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються виходячи із встановленої Банком відсоткової ставки у розмірі 21 % річних.

Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав ТОВ «Акварт-Україна» кредит в розмірі 830 900,00 грн, що підтверджується випискою з позичкового рахунку, який належить ТОВ «Акварт-Україна».

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів погашення кредиту та/або відсотків за користування кредитом, комісій за надання та управління кредитом, передбачених цим договором, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Станом на 05 березня 2014 року заборгованість ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором становить 1 257 464,65 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (у тому числі прострочена) - 830 875,00 грн, заборгованість по відсоткам (у тому числі прострочені) - 238 996,71 грн; пеня на суму простроченої заборгованості - 187 592,94 грн.

У забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором між Банком та майновими поручителями - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 21 листопада 2007 року ДЗ № 127-07.

Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору іпотекодавці забезпечують іпотекою виконання всіх зобов`язань ТОВ «Акварт-Україна», зокрема тих, що можуть виникнути в майбутньому, за кредитними договорами, що укладені між Банком та позичальником.

Згідно з пунктом 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є об`єкт нерухомості - трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Пунктом 2.6.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель, тобто Банк, у випадку невиконання будь-якого із зобов`язань, що забезпечені іпотекою, набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, підпункт 2.6.2 іпотечного договору також передбачено, що у разі ліквідації, реорганізації, припинення підприємницької діяльності ТОВ «Акварт-Україна» незалежно від строку настання виконання позичальником будь-яких зобов`язань за кредитним договором, Банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, а за положеннями підпункту 2.6.5 іпотечного договору Банк має право звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

На підставі викладеного Банк просив суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, об`єкт нерухомості (реєстраційний номер 5038689) - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початкового ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- грошові кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки спрямувати на погашення заборгованості ТОВ «Акварт-Україна» перед Акціонерним товариством «Таскомбанк» за кредитним договором від 24 вересня 2007 року № КР 64-2007 у розмірі 1 257 464,65 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь 3 654,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст рішень у справі

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року позов залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Таскмобанк» задоволено, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором від 24 вересня 2007 року № КР64-2007 у розмірі 1 257 464,65 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 830 875,00 грн., заборгованість по відсоткам - 238 996,71 грн, пеня - 187 592,94 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21 листопада 2007 року № 127-07 - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 17 грудня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 березня 2004 року в книзі 188, номер запису 34515, на користь ПАТ «Таскомбанк» шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 332 138,50 грн, яка погоджена сторонами в іпотечному договорі від 21 листопада 2007 року № 127-07.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» судовий збір в сумі по 3 836,90 грн з кожного.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви про перегляд рішеннясуду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Запорізького апеляційного суду з заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року.

Заяву мотивувала тим, що до серпня 2016 року їй було невідомо про укладення іпотечного договору, який від її імені підписаний ОСОБА_1 на підставі довіреності від 03 листопада 2005 року, яку вона не могла видавати, оскільки з 2003 року постійно проживає та працює за кордоном, з липня 2005 року до травня 2006 року вона в Україні не перебувала.

Випадково дізнавшись про наявність іпотечного договору від 21 листопада 2007 року, в серпні 2016 року вона звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання іпотечного договору недійсним з моменту його підписання.

Рішенням Комунарського районного суду від 12 вересня 2018 року, що набуло чинності 11 лютого 2019 року на підставі постанови Запорізького апеляційного суду, іпотечний договір від 21 листопада 2007 року № 127-07 укладений між ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 визнано недійсним.

Отже, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року ухвалено на підставі недійсного правочину і відповідно є підстави для його перегляду відповідно до статті 423 ЦПК України.

На підставі викладеного просила суд скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року заяву залишено без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факти, на підставі яких рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року спірний іпотечний договір визнано недійсним, були відомі заявнику на час ухвалення рішення апеляційного суду, що переглядається.

Стаття 423 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Підстава, на яку посилається заявник, зазначеною статтею не передбачена.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2020 року адвокат Гончаров В. І. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року касаційне провадження у справі № 333/1912/14-ц зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 752/4995/17.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року касаційне провадження у справі № 333/1912/14-ц поновлено.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що указана обставина, а саме наявність рішення Комунарського районного суду від 12 вересня 2018 року, яке набрало законної сили, про визнання недійсним іпотечного договору від 21 листопада 2007 року № 127-07 укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 , не є нововиявленою обставиною відповідно до статті 423 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

До Верховного Суду 09 та 22 березня 2021 року адвокат Гончаров В. І. подав клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи викладене, у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для прийняття нових письмових доказів та долучення їх до матеріалів цивільної справи на стадії перегляду справи в касаційному порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року позов ПАТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи - ТОВ «Акварт-Україна», про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Таскмобанк» задоволено, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Акварт-Україна» за кредитним договором від 24 вересня 2007 року № КР64-2007 у розмірі 1 257 464,65 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 830 875,00 грн., заборгованість по відсоткам - 238 996,71 грн, пеня - 187 592,94 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21 листопада 2007 року № 127-07 - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,18 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 17 грудня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 березня 2004 року в книзі 188, номер запису 34515, на користь ПАТ «Таскомбанк» шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 332 138,50 грн, яка погоджена сторонами в іпотечному договорі від 21 листопада 2007 року № 127-07.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» судовий збір в сумі по 3 836,90 грн з кожного.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Запорізького апеляційного суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року.

Підставою перегляду зазначеного судового рішення за нововиявленими обставинами вважає рішення Комунарського районного суду від 12 вересня 2018 року, що набуло чинності 11 лютого 2019 року на підставі постанови Запорізького апеляційного суду, яким іпотечний договір від 21 листопада 2007 року № 127-07 укладений між ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 визнано недійсним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження на підставі абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України, через те, що за твердженням адвоката Гончарова В. І. в інтересах ОСОБА_2 суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, а саме - статті 423 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що факти, на підставі яких рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року спірний іпотечний договір визнано недійсним, були відомі заявнику на час ухвалення рішення апеляційного суду, що переглядається.

Стаття 423 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Підстава, на яку посилається заявник, зазначеною статтею не передбачена.

Проте зазначений висновок є помилковим та свідчить про неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду (частина друга статті 423 ЦПК України).

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Однією із умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відтак, істотно значимими (суттєвими обставинами) є такі обставини, обізнаність суду відносно яких при розгляді справи, забезпечила би прийняття цим судом іншого рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Недійсність договору іпотеки від 21 листопада 2007 року № 127-07 укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 , встановлена рішенням Комунарського районного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 333/5467/16 є істотною обставиною у цій справі, оскільки вона тягне за собою відмову в задоволенні вимог про звернення стягнення на передану в заставу спірну квартиру, тобто зумовлює результат, протилежний тому, до якого дійшов суд під час первісного розгляду справи.

Вказана істотна обставини існувала на час розгляду справи цивільної справи, однак про неї не було відомо відповідачу ОСОБА_2 , оскільки вона була встановлена рішенням Комунарського районного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 333/5467/16, що набуло чинності 11 лютого 2019 року на підставі постанови Запорізького апеляційного суду. Отже, вказана обставина є нововиявленою.

Апеляційний суд залишив поза увагою те, що недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, характерна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України). Однак ця недійсність могла бути встановлена лише судом за відповідним позовом заінтересованої особи (пункт 2 частини другої статті 16, статті 203, 215 ЦК України).

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постановах від 11 березня 2020 року у справі №523/2897/16-ц (провадження № 61-31425св18), від 28 квітня 2020 року у справі № 639/9536/14-ц (провадження № 61-18143св18), від 20 січня 2021 року у справі № 754/13238/15-ц (провадження № 61-14450св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) дійшла висновку про те, що нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не самe це рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказана ОСОБА_2 недійсність правочину, як обставина для перегляду судового рішення, не є нововиявленою обставиною.

За таких обставин, касаційна скарга подана адвокатом Гончаровим В. І. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року є обґрунтованою та дає підстави для висновку про її скасування.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на частину першу та другу статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по суті розглядається лише тим судом, який ухвалив рішення, що переглядається.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Порядок розгляду заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами здійснюється відповідно до глави 3 статті 429 ЦПК України.

З огляду на частину четверту статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду; приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

Колегія суддів Верховного Суду, звертає увагу суду апеляційної інстанції на дотриманні вимог частини четвертої статті 429 ЦПК України під час ухвалення судового рішення за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Гончарова Василя Івановича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук