Номер провадження 2/225/300/2021
Єдиний унікальний номер судової справи225/102/21
"13" вересня 2021 р. м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Скиба М.М.,
секретаря судового засідання Савченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Добропільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.
Провадження у справі відкрито 20.02.2021 р., зобов`язано орган опіки та піклування Добропільскої міської ради надати висновок щодо розв`язання спору у відповідності до ст. 19 СК України.
Ухвалою від 29.07.2021 р. повторно зобов`язано орган опіки та піклування Добропільскої міської ради надати висновок щодо розв`язання спору у відповідності до ст. 19 СК України.
16.08.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, задоволено клопотання позивача про допит свідків.
Протокольною ухвалою від 13.09.2021 р. клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_4 залишено без розгляду.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він спільно з відповідачем ОСОБА_3 за період з 2008 р. по 2013 р. проживали однією сім`єю та вели спільне господарство без державної реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом взаємних стосунків вони проживали як на території м. Донецька та і на території м. Добропілля Донецькї області.
З початку 2013 року стосунки сторін погіршилися, у зв`язку з чим позивач вимушений був самостійно прийняти рішення щодо розірвання таких стосунків, відповідач виїхала в м. Донецьк. Фактично з 2013 року й по теперішній час малолітня дитина залишилася без матері та постійно проживає без реєстрації місця проживання і знаходиться на повному утриманні та піклуванні його батька - позивача за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання та розвитку дитини, що підтверджується довідкою про склад сім`ї за №16.01-08/555 від 29.10.2020 р. та актом ОСББ «Конкурент м. Добропілля» від 04.12.2020 р.
Відповідач мешкає окремо від дитини та фактично не виконує свої батьківські обов`язки протягом довгого строку, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не цікавиться її життям взагалі. Відсутнє будь-яке спілкуванні з дитиною (очно, телефоном, Інтернетом та іншими засобами зв`язку).
Позивач вважає, що відповідач злісно нехтує сімейними цінностями та не розуміє і не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу дитини, піклуватися про її фактичний стан на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, не хоче усвідомлювати, що неповнолітня дитина знаходиться на стадії росту та розвитку і безпосередньо потребує, у тому числі постійної материнської уваги та допомоги.
Усі обов`язки щодо виховання та утримання дитини фактично виконуються батьком.
Рішення щодо позбавлення батьківських прав матері відносно малолітньої дитини необхідно для подальшого соціального та житлового захисту самої дитини й вирішення інших сімейних та соціальних питань незалежно від його матері.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні надала показання, що проживає по сусідству з позивачем тривалий час, ОСОБА_3 бачила останній раз років вісім тому, як дитині виповнилося три роки, ОСОБА_3 виїхала, де вона наразі не відомо. Зі слів самої дитини - ОСОБА_5 свою матір не знає, у нього є лише папа. З яких причин вона поїхала їй не відомо.

Вислухав пояснення позивача, показання свідка ОСОБА_2 , дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 . (а.с. 11).

Згідно довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 29.10.2020 р. №16.01-08/5555, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним проживає ОСОБА_5 без реєстрації. (а.с. 12).

Згідно акту від 04.12.2020 р., складеного головою ОСББ «Конкурент» Поповою Г.С. та сусідами ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 проживає у трикімнатній квартирі разом з малолітнім сином без реєстрації з 2013 року. Зі слів сусідів в квартирі по АДРЕСА_2 створені умови для проживання малолітнього ОСОБА_5 . Матері дитини по вказаній адресі ніколи не бачили. (а.с. 13).

Згідно рапорту інспектора ЮП Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Мурашко Ю., від 10.11.2020 р.та пояснень сусідів ОСОБА_9 від 10.112020 р., ОСОБА_7 від 10.11.2020 р.,, 10.11.2020 р. інспектором ЮП здійснено перевірку за місцем мешкання ОСОБА_3 . Під час бесіди з сусідами ОСОБА_3 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своїм сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_3 з 2013 року по теперішній час вихованням сина не займається, його життям та здоров`ям не цікавиться, участі у вихованні ОСОБА_5 не приймає. На теперішній час сусідам невідомо місце перебування ОСОБА_3 . Вихованням малолітнього ОСОБА_5 займається його батько ОСОБА_1 (а.с. 15-17)

Згідно характеристики учня 4-Б класу навчально-виховного комплексу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів-ліцею м. Добропілля Донецької області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час навчання ОСОБА_5 , його батько - ОСОБА_1 , батьківські збори відвідує, реагує на зауваження та рекомендації вчителя стосовно виховання та навчання хлопчика, приймає активну участь в житті класу. Відносини ОСОБА_5 з батьком довірливі. Мати ОСОБА_5 ОСОБА_3 , не приймає участі в навчанні та вихованні дитини. (а.с. 18).

Отже, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні батька, мати дитини матеріально не утримує сина в добровільному порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька.

З матеріалів справи вбачається, що днем пред`явлення позову позивачем є 12.01.2021 року.

Врахував вимоги ст.ст. 182,183 СК України, а саме: реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, оскільки відповідач знаходиться у працездатному віці, будучи, матір`ю дитини, зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про можливість задоволення вимог про позбавлення батьківських прав, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини.

Судом встановлено, що відповідач є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 . (а.с. 11)

З висновку Органу опіки та піклування Добропільської міської ради від 30.08.2021 р. №03/1435-10/02 вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Добропільської міської ради 02.12.2020 р., де було прийнято одноголосно рішення щодо неможливості надати висновок від органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 зареєстрована у м. Донецьку, відомості щодо проживання, перебування її на території м. Добропілля відсутні, та місце її перебування не відоме. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вдруге розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Добропільської міської ради 10.08.2021 р., де було прийнято більшістю голосів рішення щодо підготовки висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою соціального захисту ОСОБА_5 , орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Хоча факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків протягом останнього часу підтверджується вищенаведеними дослідженими доказами та показаннями свідка, недоведеним залишається те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, умисно, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина ОСОБА_5 не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно сина.

При цьому суд виходить з вимог ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11. 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789- ХІІ, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками , крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у частині позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав сина ОСОБА_5 - відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав недоведеними, а тому вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості.

Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 162, 164, 165, 166, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10,12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа - орган опіки та піклування Добропільської міської ради (місце знаходження: м. Добропілля, вул. Першотравнева, 83, ), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дтини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.01.2021 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

В решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 21.09.2021 р.

Суддя: М.М. Скиба