Справа № 191/1081/21
Провадження № 2/191/356/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20.09.2021 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бондаренко Г.В.,
за участю секретаря Заламай О.Ю.,
розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
На підставі вищезазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито 18.01.2019 року виконавче провадження № 58119648.
Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат», але при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом порушені дані вимоги , оскільки сума заборгованості не була безспірною, письмову вимогу від стягувача про усунення порушень позивач не отримував.
У нотаріуса не було визначених законодавством підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки відсутнє підтвердження, ознайомлення позивачем з обчисленим стягувачем розміром боргу.
Окрім того, вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме: без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу; не отриманням позивачем письмового повідомлення про факт вчинення виконавчого напису нотаріусом.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Так, між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний банк» був укладений кредитний договір № GP-6421386 від 03.06.2014 року строком на 48 місяців, тобто з 03.06.2014 року по 04.06.2018 року на суму 10 954 грн.
Вищезазначений борг, ОСОБА_1 сплатила, останній платіж відбувся 20.07.2015 року, тобто перебіг позовної давності починається рахуватись саме з цієї дати.
Однак, приватний нотаріус, всупереч вищевикладеним обставинам та не перевіривши, належним чином документи стягувача, неправомірно вчинив даний виконавчий напис.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, але до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки до суду - не повідомив, Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. у судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи були належним чином повідомлені.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
На підставі вищезазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито 18.01.2019 року виконавче провадження № 58119648, щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості в розмірі 2027 грн. 00 коп. ( а.с.10).
Матеріали справи містять копію договору № GP-6421386 від 03.06.2014 року укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнародний банк», з якого вбачається, що договір укладено на строк 48 місяців, платіжний період з 04.06.2014 року по 04.06.2018 року на загальну суму 10 954 грн. 00 коп. ( а.с. 11).
На підтвердження своїх позовних вимог, позивачем надано суду копію рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 03.06.2014 року відмовлено, оскільки останні заявлені з пропуском строку позовної давності.
З вищезазначеного рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення даного кредиту та процентів за користування кредитом з 21.08.2015 року (останній платіж), отже саме з цієї дати відповідно до договору укладеного між сторонами та чинного законодавства починається перебіг позовної давності, щодо стягнення з божника боргових зобов`язань.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.
Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-158цс15 від 20 травня 2015 року.
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримувала від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги АТ «Перший Український Міжнародний банк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.
Таким чином, ОСОБА_1 не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання такої вимоги позивачем, що унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.
Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат».
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.
Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.
Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.
Кредитним договором не встановлений інший строк позовної давності, а отже до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність - три роки з дня виникнення права вимоги (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 справа №916/3006/17)
Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.
Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по вказаному кредитному договору минуло більше трьох років. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 21.11.2017 по 21.11.2018 р. Разом з цим строк дії договору встановлений до 03.06.2014 р. без можливої її пролонгації та останній платіж ОСОБА_1 було внесено на погашення кредитного договору 21.08.2015 року.
На переконання суду, у даному випадку оспорюваний виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує строк позовної давності, з дня виникнення права вимоги, минуло більше трьох років.
Судом витребовувались документи на підставі яких, приватним нотаріусом було вчинено вищезазначений виконавчий напис, однак суду так надані і не були.
Враховуючи, що заборгованість за період з 21.11.2017 року по 21.11.2018 року, нарахована після спливу дії договору, що виходить за трирічних строк, на час вчинення виконавчого напису, з дня виникнення у відповідача права вимоги тобто з 21.08.2015 року (останній платіж) минуло більше трьох років, при вчиненні виконавчого напису були порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому є правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням діючого законодавства, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім, того, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яка є вимогою немайнового характеру та за подання якої, фізичною особою при зверненні до суду підлягає сплата судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає станом на 01 січня 2021 року 908, 00 грн. 00 коп. Також, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 20.09.2021 року задоволена, та за подання, якої фізичною особою справляється судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає станом на 01 січня 2021 року 454 грн. 00 коп.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач на підставі ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1362 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст.9,10,12,18,76-81, 141,247,263-265,272,353,354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Г. В. Бондаренко