Справа № 497/581/2021
Провадження № 2/497/376/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів доходу відповідача до 08 липня 2020 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, тобто починаючи з дня подання нею заяви про видачу наказу, тобто з 10 жовтня 2019 року до повноліття дочки ОСОБА_3 , і у розмірі 1/4 частки до повноліття сина ОСОБА_4 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому що відповідач, являючись батьком дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає.

Ухвалою від 13.04.2021 року у справі відкрито провадження та вирішено розглядати позов в порядку спрощеного позовного провадження.

06.05.2021 року від представника відповідача ОСОБА_5 , яка діє на підставі довіреності від 20.11.2020 року, надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник посилається на те, що відповідач заперечує проти задоволення позову, так як 29.10.2019 року Болградським районним судом Одеської області видано судовий наказ за заявою ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Судовий наказ боржник не отримав. 20.08.2020 року було відкрито виконавче провадження. Про це повідомив державний виконавець листом від 20.08.2020 року № 47358. Тобто судовий наказ був пред`явлений для виконання після закінчення строку для стягнення аліментів на утримання старшої дочки. На даний час позивачка не має права отримувати аліменти на утримання дочки. Також зазначає, що 25.11.2010 року Болградським районним судом Одеської області шлюб між сторонами було розірвано. Від того часу боржник з колишньою дружиною періодично жили разом, періодично вона жила сама. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 народила сина, якого боржник вважає своїм. В свідоцтві про народження дитини батько вписаний зі слів матері. Він хотів написати заяву до органів РАЦСу про визнання батьківства, але мати дитини заперечувала, весь час з народження дитини позивачка вважалась матерію одинокою, отримувала матеріальну допомогу як мати одинока, до того як вдруге вийшла заміж. На даний час відповідач не зареєстрований в реєстрі РАЦСу батьком ОСОБА_4 , тому не повинен сплачувати аліменти на його утримання. На підставі вищезазначеного просить відмовити в задоволення позову.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 , який діє на підставі довіреності від 23.07.2021 року, просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 , яка діє на підставі довіреності, до суду не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено в судовому засіданні у сторін під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дочка ОСОБА_6 , батьком якої є відповідач, що підтверджено свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/3 №104 (а.с.7), тобто на момент звернення до суду з позовною заявою вона досягла повноліття.

Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 25 листопада 2010 року по справі № 2-ц-1022/10 між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, зареєстрований 26.01.2002 року відділом РАГС Болградського районного управління юстиції Одеської області. Рішення набрало законної сили 27.12.2010 року (а.с.9).

ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто вже після розірвання шлюбу між сторонами. Як вбачається з витребуваного судом актового запису про народження №290 від 23 жовтня 2012 року, запис про батька був внесений на підставі ст.135 Сімейного кодексу України, а саме при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 09 вересня 2021 року сформованого Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області, 21 серпня 2021 до вищезазначеного актового запису про народження ОСОБА_7 знесено зміни у зв`язку з визнання батьківства на підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 №17/73-36 від 21 серпня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

На підставі вищезазначеного судом встановлено, що батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_2 - відповідач по справі.

Так, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Як вбачається зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

У відповідності до положень ч.1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Але стягненню підлягають аліменти тільки на утримання сина ОСОБА_4 , який небосяг повноліття, в той час як вимога про стягнення аліментів на дочку не підлягає задоволенню.

Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного.

Суд вважає, що розмір аліментів на дитину не повинен суперечити розміру визначеному законодавством (ст.183 СК України), а тому розмір аліментів повинен складати частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано, являючись батьком малолітньої дитини (сина ОСОБА_4 ), зобов`язаний утримувати його до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Щодо дочки ОСОБА_3 слід зазначити, що на момент звернення позивачки з цім позовом (09 квітня 2021 року) вона досягла повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд дійшов висновку, що відповідач має достатній дохід, і може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини свого доходу. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Щодо стягнення аліментів за минулий час, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За вимогами ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені йому листи та інші подібні дії.

Отже, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачкою вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Так позивачка зазначає, що 10 жовтня 2019 року судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, але цей наказ було скасовано судом 02 лютого 2021 року. Також позивачка зазначає, що за виданим судовим наказом аліменти на дітей не стягувалися жодного разу. Про ухилення відповідача сплачувати визначені судом аліменти мови в позовній заяві не йдеться, як й не підтверджується жодним доказом.

Натомість відповідач у відзиві зазначає, що судовий наказ позивачка пред`явила до виконання лише 20.08.2020 року, про що свідчить відкриття виконавчого провадження, саме з листа державного виконавця відповідачу стало відомо про виданий судом судовий наказ про стягнення з нього аліментів, тому він звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу. На спростування цього твердження відповідача, позивачкою не надано жодного доказу.

Встановивши, що позивачкою не доведено, що нею вживались заходи, щодо одержання аліментів, але вона не змогла їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідачів від їх сплати, суд робить обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків).

Тому для підтвердження вжиття позивачкою відповідних заходів вона для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині.

В протилежному випадку - позов не може бути задоволений.

Позивачкою не надано суду вказаних вище доказів щодо дійсної наявності описаних вище обставин. Винесення судом судового наказу, який в подальшому був скасований не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів за цей період.

Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.ч.1,3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Позивачкою не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів і нею вживались відповідні заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, тому позовні вимоги позивачки в цій частині, слід залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивачка в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої вона просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив), крім того, у відповідності до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув.

Втім, позивачкою не надано суду достатніх доказів на підтвердження його доводів. Правових підстав для задоволення позовних вимог у суду немає. За такого, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу, як про те просить позивач в даному позові.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову.

Також слід зауважити, що фактично (документально) відповідач визвав своє батьківство та записаний батьком ОСОБА_4 лише у серпні 2021 року, але відповідач з моменту народження сина вважає його своїм та не заперечував свого батьківства, тому суд вважає за можливим стягувати аліменти з дати звернення позивачки з позовною заявою до суду, а саме з 09.04.2021 року

При розподілі витрат по справі суд керується загальними правилами ст. 141 ЦПК України і стягує судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн. з відповідача.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 430 ЦПК України, ст.ст. 81,182,183,191,198-200 СК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м.Болград Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки всіх доходів, щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто з 09.04.2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_10 .

В інший частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м.Болград Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь держави суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца