ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6713/21 Справа № 197/404/20 Суддя у 1-й інстанції - Охнач О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Новолатівська сільська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Охнач О.В. у смт. Широке Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новолатівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її знайома ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 10.2675 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території колишньої Зеленобалківської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області.

Спадкоємцем першої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був її син ОСОБА_4 , на якого остання оформила заповіт, однак ОСОБА_4 не нотаріальної контор для оформлення спадщини за законом не звернувся.

В листопаді 2020 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для прийняття спадщини та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звернулася після закінчення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини, наданого законодавством для прийняття спадщини та не була зареєстрована із спадкодавцем.

Позивач зазначає, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини стало, те що вона вважала, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя, окрім позивача, склала ще один заповіт на свого сина ОСОБА_4 , тобто після оформлення на позивача заповіту 15 лютого 2017 року.

На підставі викладеного, позивач просила суд визначити їй додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач дізналась від сина померлої ОСОБА_4 про те, що спадкодавцем ОСОБА_3 за життя було оформлено заповіт, яким скасовано попередній та надано розпоряджатись майном померлої на власний розсуд її сину, тобто ОСОБА_4 . Однак, згодом позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 , тобто син померлої спадкодавці помер у липні 2019 року та будь яких заповітов відносного нього покійною спадкодавцею ОСОБА_3 не складалося, тому вважає, що позивач, будучі введеною в оману покійним сином спадкодавця та не маючі достовірної інформації щодо об`єктивної дійсності по оформленню заповітів, пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Представник позивача зауважує на тому, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 191 ЦПК України, прийняв до розгляду відзив відповідача разом з додатками, який не був надісланий поштою, ані вручений під розписку позивачу та її представнику, у зв`язку з чим останні були позбавлені можливості надати свої заперечення.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не вжив заходів з метою встановлення правдивої інформації - довідки №539, виданої Виконавчим комітетом Новолатівської сільської ради від 11 серпня 2020 року, яка була надано позивачем та відповідно до якої, станом на момент смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживала одна, натомість, відповідно до довідки №752, виданої Виконавчим комітетом Новолатівської сільської ради від 17 листопада 2020 року ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_5 .

При цьому представник позивача звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставин справи та дійшов помилкового висновку, що син померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 станом на день розгляду справи був живим, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач Новолатівська сільська рада просить рішення суду залишити без змін, оскільки судом надана оцінка доказам з дотриманням вимог чинного законодавства України, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, тому вважають, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального і матеріального права, тому апеляційну скаргу просять залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , які кожен, окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника Новолатівської сільської ради Гайдаша Є.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції у Дніпропетровській області 04 жовтня 2019 року (а.с. 9).

За життя ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчений секретарем Виконавчого комітету Новолатівської сільської ради 15 лютого 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла належну їй на підставі Державного Акту на право власності на землю, серії ІІІ-ДП №011418, виданого на підставі рішення Зеленобалківської сільської ради №21-9/23 від 05 липня 1999 року, земельну ділянку, площею 10,2675 га розташовану на території Зеленобалківської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту передану для ведення товарного сільського господарського виробництва ОСОБА_1 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 12 листопада 2019 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Широкіської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для прийняття спадщини,так як, ОСОБА_1 звернулася після закінчення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини, наданого законодавством для прийняття спадщини та не була зареєстрована із спадкодавцем (а.с. 8).

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви, про прийняття спадщини позивач посилалася не те, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини стало те, що вона вважала, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя, окрім позивача, склала ще один заповіт на свого сина ОСОБА_4 , після оформлення на позивача 15 лютого 2017 року заповіту

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1269 ЦК України преедбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 23 серпня 2017року, справа №6-1320цс17, а також у Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18, Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, провадження № 61-6700св19, Постанові від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, провадження № 61-10136св19, Постанові від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, провадження № 61-21447св19.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Згідно принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного у ст. 13 ЦПК України, сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц.

У Постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 453/1115/18 зроблено правовий висновок про те, що необізнаність про заповіту або введення в оману зі сторони іншого спадкоємця без підтвердження зазначених обставин доказами, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження введення її в оману зі сторони іншого спадкоємцята необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не була позбавлена можливості з`ясувати наявність або відсутність іншого заповіту та в строк, встановлений законом для прийняття спадщини звернутись до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини. При цьому колегія суддів враховує, що у цій справі шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 сплинув 11 листопада 2018 року, а до суду позивач звернулася у травні 2018 2020 року.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2020 року у справі №359/9822/18від 07 квітня 2021 року у справі №453/1115/18.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довела наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач дізналась від сина померлої ОСОБА_4 про те, що спадкодавцем ОСОБА_3 за життя було оформлено заповіт на ім`я сина ОСОБА_4 , яким скасовано попередній та надано розпоряджатись майном померлої на власний розсуд її сину, тобто ОСОБА_4 . Однак, згодом позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 , тобто син померлої спадкодавці помер у липні 2019 року та будь яких заповітів відносного нього покійною спадкодавцею ОСОБА_3 не складався, тому вважає, що позивач, будучи введеною в оману покійним сином спадкодавця та не маючі достовірної інформації щодо об`єктивної дійсності по оформленню заповітів, пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, тому вказані підстави не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Інших причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк у період з 11 квітня 2018 року, тобто з дня смерті ОСОБА_3 до дня звернення до суду з цим позовом, позивачем у позові зазначено не було.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суд та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вжив заходів з метою встановлення правдивої інформації довідки №539, виданої Виконавчим комітетом Новолатівської сільської ради від 11 серпня 2020 року, яка була надано позивачем та відповідно до якої, станом на момент смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживала одна, натомість, відповідно до довідки №752, виданої Виконавчим комітетом Новолатівської сільської ради від 17 листопада 2020 року, ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_5 , оскільки предметом розгляду даної цивільної справи є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а не встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставин справи та дійшов помилкового висновку, що син ОСОБА_4 , померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день розгляду справи був живим, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки зазначені обставини не вплинули на правильність висновків суду щодо відсутності поважних причин для подання заяви про прийняття спадщини.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 191 ЦПК України, прийняв до розгляду відзив відповідача разом з додатками, який не був надісланий поштою, ані вручений під розписку позивачу та її представнику, у зв`язку з чим останні були позбавлені можливості надати свої заперечення, з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно із п. 1 ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась з позовом до Новолатівської сільської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні та підготовче судове засідання призначено на 21 жовтня 2020 року. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строку для подачі відзиву на позовну заяву з моменту вручення йому даної ухвали (а.с. 32).

21 жовтня 2020 року ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області замінено первісного відповідача на Новолатівську сільську раду (а.с. 38). Розгляд справи відкладено на 04 листопада 2020 року. Направлено відповідачу Новолатівській сільській раді копію ухвали Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року про заміну первісного відповідача, копію позовної заяви з доданими до неї документами (а.с. 42).

04 листопада 2020 року ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 18 листопада 2020 року та задоволено клопотання відповідача для надання часу для подачі відзиву (а.с. 48-50).

18 листопада 2020 року розгляд справи відкладено на 18 січня 2021 року (а.с. 65, 71).

03 грудня 2020 року відповідачем Новолатівською сільською радою надано відзив на позовну заяву позивача (а.с. 66-70).

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять надіслання відповідачу ухвали про відкриття провадження та отримання її останнім.

Таким чином, відповідач скористався своїм правом на подання відзиву у строк передбачений ст. 191 ЦПК України, тому колегія суддів вважає, відзив, поданий відповідачем 03 грудня 2020 року, відповідає нормам Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому посилання представника позивача про те, що відзив не був надісланий поштою, ані вручений під розписку позивачу та її представнику, у зв`язку з чим останні були позбавлені можливості надати свої заперечення колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до журналу судового засідання представник позивача ознайомився з матеріалами справи та останнім здійснено фотокопії, при цьому клопотань від останнього щодо оголошення перерви для надання своїх заперечень стосовно відзиву на позовну заяву не заявлено.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції безпідставно звернуто увагу на те, що позивачем не заявлено клопотань про залучення до справи належного відповідача ОСОБА_4 , оскільки вони на правильність судового рішення не вплинули, так як, судом першої інстанції відмовлено позивачу у наданні додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: