Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 760/1116/21
Номер провадження 22-ц/824/12173/2021
Головуючий у суді першої інстанції В.В. Українець
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
15 вересня 2021 року місто Київ

Номер справи 760/1116/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

заявник приватний виконавець Виконавчого округу міста

Києва Міністерства юстиції України Артемчук

Тарас Володимирович

заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1

заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року, постановлену у складі судді Українця В.В. в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва, повна ухвала складена 14.06.2021, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Артемчук Т.В. звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , обґрунтовуючи дане подання тим, що у нього в провадженні перебуває виконавче провадження №62822300 від 14.08.2020 з примусового виконання виконавчого листа №760/3187/19, виданого 12.08.2020 Солом`янським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 429385 грн боргу, процентів в розмірі 331479,30 грн, інфляційних втрат в розмірі 170036,46 грн, трьох процентів річних в розмірі 38330,98 грн та 9605 грн судового збору.

14.08.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №62822300 з виконання вищезазначеного виконавчого документа. Вказаною постановою було зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно й попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Зазначену постанову направлено боржнику рекомендованим листом №463 з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, що зазначена у виконавчому документі: АДРЕСА_1 . Проте, документи про відкриття виконавчого провадження повернулись поштовим відділенням як не вручені з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Крім того, вказану постанову було направлено боржнику рекомендованим листом №471 з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, що зазначена представником стягувача у заяві про примусове виконання рішення: АДРЕСА_2 . Документи отримані боржником 16.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Водночас, 14.08.2020 приватним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, про що винесено відповідну постанову та направлено її для виконання до АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанк».

Вимогою приватного виконавця від 09.09.2020 за №648 зобов`язано боржника з`явитись до приватного виконавця та письмово надати пояснення, перелік документів та інформацію, що була з`ясована приватним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

На підставі отриманих з банківських установ відповідей про відкриті боржником рахунки приватним виконавцем винесено відповідні постанови про арешт коштів боржника від 11.09.2020, 15.09.2020, 28.09.2020, 05.10.2020 та 22.10.2020, 10.11.2020, які направлено до банків: АТ «Сбербанк, АТ «А-Банк», ПАТ «МТБ Банк», АТ «Альфа-Банк».

За рахунок стягнутих з рахунків боржника грошових коштів погашено витрати виконавчого провадження в розмірі 1947,27 грн, задоволено вимоги стягувача в розмірі 4682,82 грн, стягнуто основну винагороду приватного виконавця в розмірі 468,28 грн.

Крім того, боржником подано приватному виконавцю пояснення від 01.12.2020, яким на вищевказану вимогу приватного виконавця повідомлено про те, що ним не вживались жодні заходи, які можуть перешкоджати виконавчому провадженню, він не володіє житлом або приміщенням, які мають відношення до цього виконавчого провадження, за необхідності, він готовий з`явитися до виконавця у присутності свого адвоката та у разі дотримання протиепідемічних заходів. Крім того, останній повідомив про свої місця роботи та наявність у нього відкритого рахунку для отримання виключно заробітної плати.

У своєму поданні приватний виконавець вказував, що боржник достеменно знає про відкрите відносно нього виконавче провадження та достеменно повідомлений про ухвалене відносно нього судове рішення, про що свідчить факт оскарження ним рішення Солом`янського районного суду міста Києві від 28 лютого 2020 року у справі №760/3187/19 до Київського апеляційного суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (ухвалою суду від 24 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та відмовлено у задоволенні його клопотання про зупинення виконання рішення).

Зазначив, що боржником не подано декларацію про доходи та майно боржника як того вимагає пункт 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», а його твердження про відсутність правових підстав подання декларації не є спроможними. Боржником не в повній мірі виконано вимоги виконавця. При цьому, як свідчить виписка з рахунків боржника в АТ «Альфа-Банк» за період з 15.07.2020 до 22.10.2020, останнім здійснювались видаткові операції, однак жодного погашення заборгованості за рішенням суду здійснено не було.

Отже, зважаючи на доведеність факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, що в свою чергу полягає у неподанні декларації про доходи та майно боржника, невиконання вимог виконавця, приховування розміру доходу, отриманого від продажу транспортного засобу та корпоративних прав, а також невчинення боржником дій добровільного повного або часткового погашення визначеної до стягнення суми, незважаючи на наявну можливість, приватний виконавець дійшов висновку про необхідність застосування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як заходу забезпечення виконання рішення. Крім того, боржник є громадянином іншої держави та може в будь-який момент покинути територію України та повернутися до країни походження з метою ухилення від виконання рішення суду, ухваленого іменем України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року подання приватного виконавця Виконавчого органу міста Києва Артемчука Т.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено. Обмежено громадянина Об`єднаної Республіки Танзанія ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 429385 грн боргу, процентів у розмірі 331479,30 грн, інфляційних втрат у розмірі 170036,46 грн, трьох процентів річних у сумі 38330,98 грн та 9605 грн судового збору.

Дана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що матеріалами справи підтверджений факт обізнаності боржника про свої обов`язки по виконанню рішення суду, про наявність виконавчого провадження, за яким ним не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду повністю або частково. Факт ухилення боржника від виконання судового рішення призводить до виникнення негативних наслідків як для стягувача, так і для держави, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави. Оскільки, будь-яких дій спрямованих на повне виконання рішення суду про стягнення коштів боржником не здійснено, у добровільному порядку рішення суду, яке набрало законної сили, не виконане, а на виконання вимог приватного виконавця ОСОБА_1 не було надано відповідних документів, суд вбачав доведеним факт ухилення останнього від виконання рішення суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Артемчука Т.В. відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказував, що оскільки приватним виконавцем не було надано суду доказів щодо його ухилення від виконання судового рішення, у суду були відсутніми підстави для задоволення вищевказаного подання. Положеннями п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, лише у разі ухилення останнього від виконання таких зобов`язань. Тому, за відсутності у чинному законодавстві визначення поняття «ухилення», заявник повинен був довести суду наявність існування діянь (дії чи бездіяльності) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.

Крім того, зазначив, що 18.12.2019 приватним виконавцем Артмечуком Т.В. закінчено виконавче провадження №56492529 про стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №760/16670/16-ц, виданого 25.05.2018 на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, у зв`язку із продажем трикімнатної квартири ОСОБА_1 та погашення боргу повністю. 14.08.2020 приватним виконавцем Виконавчого округу м.Києва Артемчуком Т.В. було відкрито виконавче провадження №62822300 з примусового виконання виконавчого листа №760/3187/19, виданого на примусове виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року. Відтак, приватний виконавець чітко обізнаний про із всіма наявними активами боржника, який із ним співпрацював щодо продажу своєї квартири в рахунок погашення боргу, з`являвся на виклики виконавця, надавав усі необхідні документи тощо, що в свою чергу виключає факт його ухилення від виконання зобов`язання.

Водночас, ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі вказував, що судом першої інстанції не було належним чином враховано ті обставини, що з дати відкриття виконавчого провадження сума боргу зменшилась за рахунок стягнення з рахунків боржника грошових коштів, останній неодноразово повідомляв приватного виконавця про місця своєї роботи та про відкритий рахунок для отримання заробітної плати. При цьому, не взято до уваги той факт, що постановою Верховного Суду від 11 березня 2021 року частково скасовано судове рішення, на примусове виконання якого був виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні у заявника, та зменшено суму стягнутого боргу. Даний факт жодним чином не був прийнятий до уваги приватним виконавцем і не вчинено будь-яких дій на зменшення суми заборгованості у виконавчому провадженні №62826300.

З приводу посилань приватного виконавця щодо неподання ОСОБА_1 декларації про доходи, останній стверджує, що поясненнями від 01.10.2020 він повідомляв виконавця, що не подавав таку декларацію за 2019 рік у зв`язку з відсутністю правових підстав на те, а заявою від 11.06.2021 надав декларацію про доходи за 2020 рік, подану у 2021 році, що в свою чергу не може бути доказом ухилення боржника від виконання рішення суду. На переконання ОСОБА_1 судом першої інстанції протиправно обмежено його у праві виїзду за межі України, так як на нього не поширюється дія Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у ній.

Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Артемчук Т.В. та представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили суд відмовити у її задоволенні, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи подання приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Артмечука Т.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. А саме, з наданих приватним виконавцем доказів, місцевий суд убачав, що боржник достеменно обізнаний про свої обов`язки по виконанню рішення суду, а також про наявність виконавчого провадження, проте не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання такого рішення, повністю або частково. При цьому, судом було встановлено, що боржник не надав приватному виконавцю документи, які той запитував і не повідомив належним чином причини неподання таких документів, будь-яких дій, спрямованих на повне виконання рішення суду про стягнення коштів боржником не здійснено, у добровільному порядку рішення суду, яке набрало законної сили, не виконане.

Переглянувши вказану ухвалу в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а саме щодо наявності підстав для задоволення поданого приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Артемчуком Т.В. подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції, та що підтверджується матеріалами справи на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. перебуває виконавче провадження №62822300 з примусового виконання виконавчого листа №760/3187/19, виданого 12.08.2020 Солом`янським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 429385 грн боргу, процентів в розмірі 331479,30 грн, інфляційних втрат в розмірі 170036,46 грн, трьох процентів річних в розмірі 38330,98 грн та 9605 грн судового збору.

14 серпня 2020 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №62822300 з виконання вищезазначеного виконавчого документа, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно й попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с.14-15, т.1).

Зазначену постанову направлено боржнику рекомендованим листом №463 з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, що зазначена у виконавчому документі: АДРЕСА_1 . Документи про відкриття виконавчого провадження повернулись поштовим відділенням як не вручені з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с.19-20, т.1).

Крім того, вказану постанову також було направлено боржнику рекомендованим листом №471 з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, що зазначена представником стягувача у заяві про примусове виконання рішення: АДРЕСА_2 . Документи отримані боржником 16.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22, т.1).

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

14 серпня 2020 року приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, про що винесено відповідну постанову та направлено її для виконання до АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанк» (а.с.23-24, т.1).

Вимогою приватного виконавця від 09 вересня 2020 року № 648 зобов`язано боржника з`явитись до приватного виконавця та письмово надати перелік документів та інформації (а.с.60-61, т.1).

На підставі отриманих з банківських установ відповідей про відкриті боржником рахунки, приватним виконавцем винесено відповідні постанови про арешт коштів боржника від 11 вересня 2020 року, від 15 вересня 2020 року, від 28 вересня 2020 року, від 05 жовтня 2020 року, від 22 жовтня 2020 року та від 10 листопада 2020 року, які направлено до банків: АТ «Сбербанк», АТ «А-Банк», ПАТ «МТБ Банк, АТ «Альфа-Банк» (а.с.65-67, 72-73, 103-104, 110-111, 116-118, 128-129, т.1).

Відповідно до ч.4 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

За рахунок стягнутих з рахунків боржника грошових коштів погашено витрати виконавчого провадження в розмірі 1947,27 грн, задоволено вимоги стягувача в розмірі 4682,82 грн, стягнуто основну винагороду приватного виконавця в розмірі 468,28 грн (а.с.58, 95, 97, 107, 121, 159, 166, т.1).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що в ході вчинення виконавчих дій у вищевказаному виконавчому провадженні приватним виконавцем були вчинені виконавчі дії за результатами яких здійснено погашення частини витрат виконавчого провадження, вимог стягувача та основної винагороди приватного виконавця. Будь-які докази добровільного виконання боржником судового рішення матеріали справи не містять.

Положенням пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого рішення.

Відповідно до п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

В листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» викладено правову позицію стосовно того, що на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, а поняття «ухилення від виконання зобов`язань», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок повністю або частково у нього є реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У зв`язку із вищевикладеним про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема щодо утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Так, відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» виїзд з України іноземця або особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов`язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Передбачені законом юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можуть бути установлені судом не за наявність факту невиконання зобов`язання, установленого рішенням суду, а за ухилення від його виконання.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення, оскільки будучи обізнаним про свій обов`язок щодо повернення грошових коштів стягувачу, жодних дій по виконанню судового рішення не здійснив.

При цьому, з матеріалів справи також убачається, що в ході виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 не було виконано покладені на нього приватним виконавцем обов`язки.

Зокрема, постановою приватного виконавця від 14.08.2020 про відкриття виконавчого провадження, яка отримана боржником 16.09.2020, на ОСОБА_1 було покладено обов`язок подати виконавцю декларацію про доходи та майно. Проте, на виконання вказаної постанови, а також письмової вимоги приватного виконавця від 09.09.2020 за №648 та листа від 23.11.2020 за №1010 боржником так і не подано декларації про доходи та майно за 2019 рік, а лише повідомлено у своїх поясненнях від 01.12.2020 про відсутність правових підстав для її подання та проінформовано про те, що декларація за 2020 рік буде ним подана у 2021 році.

Крім того, невиконаними залишилися вимоги приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Артемчука Т.В. у частині надання: достовірних відомостей щодо факту відчуження транспортного засобу Toyota Land Cruiser, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір чорний, д.н.з. НОМЕР_2 та розмір від такого відчуження (в матеріалах справи наявна відповідь РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві від 09.09.2020 про відчуження ОСОБА_1 вказаного автомобіля); достовірних відомостей щодо фактів відчуження часток в статутному капіталі ТОВ «Алекс Дженерал Сервіс» та ТОВ «Алекс Дженерал», розмір отриманого доходу від такого відчуження; довідки з місця роботи із зазначенням розміру доходу за останні шість місяців; достовірних відомостей про належне інше рухоме майно, в тому числі, але не виключно побутова техніка, меблі та інше; достовірних відомостей про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності; довідки про склад сім`ї та інших відомостей.

Згідно наданих письмових пояснень від 01.12.2020 боржник обмежився загальною інформацією щодо факту відчуження вищевказаного транспортного засобу та корпоративних прав із посиланням на використання отриманих від такого відчуження грошових коштів на лікування, відновлення здоров`я, проживання, придбання їжі. Інформації про отриманий від відчуження вказаного майна дохід приватного виконавця не повідомив. Також боржник обмежився інформацією щодо неволодіння цінними паперами або дорогоцінними металами та не зазначив про наявність або відсутність у нього будь-якого іншого рухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення у виконавчому провадженні.

При цьому, без виконання залишилася вимога приватного виконавця щодо надання довідок з місця роботи із зазначенням інформації про отриманий дохід за останні шість місяців. У поданих приватному виконавцю письмових поясненнях ОСОБА_1 повідомив останнього про те, що працює у ТОВ «Бебі Бест Продактс» та за сумісництвом у ТОВ «К-ОА» і ТОВ «Алекс Дженерал» (а.с.209-210, т.1).

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зазначені вище дії боржника щодо неподання на вимогу приватного виконавця декларації про доходи та майно боржника, пояснень та відомостей щодо конкретних обставин (необхідних для виконавчого провадження) свідчать про неналежне виконання боржником своїх обов`язків, визначених ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», про приховування достовірної інформації щодо свого майнового стану та відповідно свідчить про ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є законним та обґрунтованим.

При цьому, судом взято до уваги той факт, що боржник є громадянином Об`єднаної Республіки Танзанія (з якою не укладено двостороннього міжнародного договору у сфері міжнародно-правового співробітництва), що є одним із ризиків виїзду боржником за межі території України для ухилення від виконання покладеного на нього зобов`язання та невиконання судового рішення, та в свою чергу може призвести до порушення прав стягувача.

Доказів на спростування наведених підстав для застосування такого обмеження боржником не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення та відсутність підстав для обмеження його у праві виїзду за межі України є голослівними та в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України недоведеними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені судом першої інстанції на підставі доказів, що надані державним виконавцем, оцінку яким було надано.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги щодо обізнаності приватного виконавця з усіма активами боржника, який співпрацював з ним щодо реалізації своєї квартири в межах виконавчого провадження №56492529, оскільки виконання боржником своїх обов`язків в межах іншого виконавчого провадження (відкритого навіть цим же виконавцем) з примусового виконання іншого судового рішення не звільняє останнього від виконання своїх обов`язків, покладених чинним законодавством, в межах виконавчого провадження за №62822300.

Викладені в апеляційній скарзі посилання ОСОБА_1 щодо відсутності факту його ухилення від виконання зобов`язання у виконавчому провадженні, у зв`язку із зменшення за рахунок стягнення з його рахунків грошових коштів не свідчать про добровільне виконання судового рішення, так як таке стягнення відбувалось приватним виконавцем в примусовому порядку внаслідок виявлення грошових активів на рахунках останнього.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неврахування приватним виконавцем Артемчуком Т.В. постанови Верховного Суду від 11 березня 2021 року, якою було зменшено розмір стягутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

До апеляційної скарги додано копію пояснень ОСОБА_1 , за якими останній повідомив приватного виконавця Артемчука Т.В. про ряд обставин щодо свого майнового стану та долучив до пояснень витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень про ухвалене Верховним Судом судове рішення у справі №760/3187/19 (а.с.269-273, т.1).

Вказані пояснення були датовані 10.06.2021 та направлені заявником приватному виконавцю 12.06.2021, тобто після постановлення судом першої інстанції у даній справі оскаржуваної ухвали.

Таким чином, наведені доводи апеляційної скарги виходять за межі з`ясованих в ході розгляду даної справи у суді першої інстанції обставин.

З приводу посилань заявника щодо неподання ним у 2020 році декларації про доходи та майно боржника, у зв`язку із відсутністю на те правових підстав, то апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги не містять відповідних доводів, а також наданих у їх підтвердження доказів, щодо відсутності правових підстав вимагати у ОСОБА_1 подання такої декларації.

Вказані посилання засвідчують факт невиконання останнім покладеного на нього п.3 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», а також постановою приватного виконавця Артемчука Т.В. від 14.08.2020 обов`язку подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника.

З доданої до апеляційної скарги копії письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що останній 12.06.2021 направив на адресу приватного виконавцю копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, що подавалася останнім до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДПС у м.Києві (а.с.274-275, 276, т.1).

Проте, подання боржником в ході виконавчого провадження декларації про доходи та майно, у відповідності до вимог п.5 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 повинно бути здійснено за встановленою формою Додатку 1 вказаної Інструкції.

Будь-яких вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Отже, врахувавши зазначені норми закону та встановивши ті обставини, що боржник ОСОБА_1 тривалий час не виконує рішення суду, на виклик до приватного виконавця не з`явився, достовірних відомостей про свій майновий стан та доходи а також відповідну декларацію про свої доходи та майно, як це передбачено у постанові про відкриття виконавчого провадження, приватному виконавцю не надав і будь-яких дій на погашення заборгованості не вчинив, то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного і обґрунтованого висновку, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням і не обмеження його у виїзді за межі України може утруднити та зробити неможливим виконання судового рішення про примусове стягнення з нього грошових коштів.

За викладених обставин, тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України сприятиме гарантуванню повернення наявного у нього боргу і є виправданими та пропорційними меті його застосування. Порушень прав боржника у зв`язку із вжиттям таких заходів колегія суддів не вбачає.

Застосування такого обмеження відповідатиме положенням рішення Європейського суду з прав людини «Горячев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року), оскільки ґрунтується на законі, переслідує одну із легітимних цілей, передбачених ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, мету захисту прав і інтересів стягувача та знаходиться в справедливому балансі між правами боржника та публічним інтересом.

При цьому, у разі, якщо заявник вважатиме, що відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, боржник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за межі України, що були вжиті судом.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 20.09.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

В.А. Кравець

О.І. Шкоріна