КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/4350/19 Головуючий у І інстанції Виниченко Л.М.
Провадження №22-ц/824/8962/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: виконуючий обов`язки директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Комунального підприємства «Київпастранс» Карабчук Руслан Володимирович, про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс», підприємство), третя особа - виконуючий обов`язки директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо КП «Київпастранс» (далі - КТРЕД КП «Київпастранс») Карабчук Р. В., про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 червня 1978 року вона перебувала у трудових відносинах з КП «Київпастранс», де працювала водієм тролейбуса, а з 01 листопада 1993 року займала посаду диспетчера диспетчерської служби керування КТРЕД КП «Київпастранс».

Наказом КТРЕД КП «Київпастранс» від 18 вересня 2018 року № 139, а саме пунктом 2, їй оголошено догану за невиконання вимог пункту 2.8 посадової інструкції за неповідомлення центрального диспетчера про те, що 06 вересня 2018 року тролейбус № 4366 з технічних причин не міг доїхати до депо, що призвело до того, що цей тролейбус з 19:35 год 06 вересня 2018 року до 09:00 год 07 вересня 2018 року перебував на проїжджій частині вулиці Кирилівська у місті Києві.

Вважала оголошення їй вказаної догани безпідставним, оскільки вона вжила всі необхідні заходи для вирішення вищезазначеної проблеми, зокрема зателефонувала слюсареві, який відмовився відремонтувати тролейбус, після чого зателефонувала в цех начальнику зміни ОСОБА_2 , який з бригадою виїхав до тролейбуса. Тобто проблема була вирішена.

Наказом КТРЕД КП «Київпастранс» від 25 січня 2019 року № 13 (пункт 5) їй повторно оголошено догану за порушення вимог пунктів 2.2 та 3.3 посадової інструкції, а саме за те, що вона відсторонила від роботи раніше встановленого терміну (без поважних причин) 20 січня 2019 року та 21 січня 2019 року водіїв тролейбуса, які перебували в резерві, що виключило можливість залучення їх для заміни водіїв на маршрутах депо.

Однак при оголошенні їй цієї догани не було враховано, що 20 січня 2019 року з 8:00 год до 11:00 год та 21 січня 2019 року з 07:00 год до 09:00 год вона закрила шляхові листи водію ОСОБА_3 , який повідомив про те, що у нього замерзли ноги. Того ж дня, ІНФОРМАЦІЯ_1 в резерві перебувала водій ОСОБА_4 , яка також повідомила її про те, що замерзла. Вона їх відпустила додому у зв`язку з відсутністю рухомого складу. Відсторонення водіїв було виправданим.

При винесенні доган відповідачем не дотримано вимог статті 149 Кодексу законів праці України (далі - КЗпП України), яка передбачає врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну таким проступком шкоду підприємству; обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Вказувала, що зазначені у наказах дисциплінарні проступки, є малозначними діяннями, які не породили суттєвих негативних наслідків для підприємства.

У подальшому, наказом в. о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» Карабчука Р. В. від 26 лютого 2019 року № 33 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України її звільнено з роботи за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором або правилами трудового розпорядку з урахуванням попередніх доган у наказах від 18 вересня 2018 року № 139 та від 25 січня 2019 року № 13.

У наказі про звільнення також зазначено, що вона порушила пункти 2.1 та 2.3 посадової інструкції щодо не направлення на лінію для заміни технічно несправних тролейбусів резервного тролейбуса.

У службовій записці начальника відділу з експлуатації Степанової Н. В. від 25 січня 2019 року вказано, що тролейбус № НОМЕР_3 виїхав з депо о 09:09 год замість того, щоб замінити на маршруті № 30 технічно несправну рухому одиницю № НОМЕР_5, про що водій ОСОБА_5 начебто її повідомив о 08:07 год, також заміни потребував тролейбус № НОМЕР_4 на маршруті № 29, про що завчасно повідомив її водій ОСОБА_6 о 08:00 год. Степанова Н. В. зазначила, що 21 січня 2019 року вона (позивачка) дочекалася закінчення своєї зміни, після чого використала тролейбус № НОМЕР_3 в особистих цілях, надала розпорядження водію ОСОБА_8 відвезти її додому та прямувати на ЛДС Сабурова, де водій тролейбуса повинна була знаходитися ще з 05:20 год ранку, що призвело до втрати транспортної роботи.

Заперечуючи проти зазначених начальником відділу з експлуатації Степановою Н. В. обставин, стверджувала, що тролейбус № НОМЕР_3 залишався в депо на випадок поломки транспорту на 30 маршруті. Відповідно до звіту про вибуття з розкладу 21 січня 2019 року тролейбус № НОМЕР_5 маршруту № 30 вийшов з ладу.

Вважала звільнення незаконним, оскільки за 25 років роботи на посаді диспетчера диспетчерської служби керування вона не вчинила жодного адміністративного порушення чи іншого протиправного діяння.

Припускала, що підставою покладення на неї дисциплінарної відповідальності була дискримінація за ознакою належності до Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Куренівського тролейбусного депо КП «Київпастранс» (далі - профспілка ВПЗУ).

Дізнавшись про те, що адміністрація КП «Київпастранс» подала подання про її звільнення в профспілковий комітет КТРЕД КП «Київпастранс» профспілки працівників комунального транспорту, транспортної інфраструктури та безпеки руху (далі - профспілка КТРЕД КП «Київпастранс»), членом якої вона була, 19 лютого 2019 року вона написала заяву про виключення її з цієї профспілки та звернулась до голови профспілки ВПЗУ ОСОБА_3 для захисту своїх прав. Останній в свою чергу 19 лютого 2019 року звернувся з письмовою заявою до в.о. директора КТРЕД Карабчука Р. В. з вимогою перенаправити подання про звільнення за статтею 43 КЗпП України.

Усупереч цим обставинами 26 лютого 2019 року за її відсутності подання про звільнення від 25 січня 2019 року розглянуто профспілковим комітетом КТРЕД КП «Київпастранс», не дивлячись на те, що вона вже не була членом цієї профспілки з 19 лютого 2019 року.

Наказ про звільнення вона отримала рекомендованим листом 28 лютого 2019 року.

Внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності їй завдано моральну шкоду, яка, на її переконання, полягає у душевних стражданнях, переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного трудового та громадського життя.

Уточнивши позовні вимоги, просила:

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу від 18 вересня 2018 року № 139 про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- визнати незаконним та скасувати пункт 5 наказу від 25 січня 2019 № 13 про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

- визнати незаконними та скасувати пункт 1 наказу в.о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» Карабчука Р. В. від 26 лютого 2019 року № 33 про звільнення;

- стягнути компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн;

- поновити її на роботі;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов`язати вжити заходи до в. о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» Карабчука Р. В. щодо припинення дискримінації членів профспілки ВПЗУ стосовно належності чи неналежності до профспілки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з допущеними судом порушеннями норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням і неправильним встановленням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильною оцінкою доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що судом не з`ясовано чи була виробнича необхідність у диспетчера тримати резервних водіїв на робочому місці за відсутності рухомого складу, тоді як на Підприємстві склалася така практика, що у разі відсутності рухомого складу диспетчер за згодою водіїв відпускає останніх додому. Дані обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_3 та добовим звітом про вибуття з розкладу руху (під час тривалості робочої зміни ОСОБА_1 ), який свідчить, що 20.01.2019 та 21.01.2019 потреби в заміні водіїв не було (відсутні простої без водія), що не взято судом до уваги при ухваленні рішення.

Вважала, що висновки суду про необхідність заміни водіїв ґрунтуються на припущеннях, адже така необхідність так і не виникла, та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження протилежного.

Суд неправильно застосував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, а саме застосовуючи дану норму суд не встановив обставин тяжкості проступку та попередньої роботи працівника. Також, суд неправильно розтлумачив поняття систематичності невиконання трудових обов`язків.

Суд не врахував, що п. 2.1. Посадової інструкції, на який міститься посилання в наказі про звільнення, містить дуже широкий перелік обов`язків (не менше 13 параграфів) і визначити за яке порушення накладено дисциплінарне стягнення з тексту наказу про звільнення визначити неможливо, а відповідачем не доведено використання ОСОБА_1 тролейбусу у власних цілях.

Судом не враховано також, що згідно Посадової інструкції призначення на посаду диспетчера диспетчерської служби керування та звільнення з посади здійснюється наказом директора підприємства за поданням начальника відділу з експлуатації рухомого складу з дотриманням вимог трудового законодавства. Однак, в матеріалах справи такі докази відсутні. Наявна в матеріалах справи службова записка Степанової Н.В. від 25.01.2019 містить лише формулювання про розгляд питання про притягнення диспетчера ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Судом не з`ясовано чи подавалося начальником відділу з експлуатації рухомого складу подання про звільнення ОСОБА_1 , що свідчить про порушення процедури звільнення.

Вказувала, що подання в.о. директора Карабчука Р.В. до профспілки КТРЕД КП "Київпастранс" за своєю суттю не є поданням начальника відділу з експлуатації рухомого складу про звільнення диспетчера. Крім того, згода профспілки КТРЕД КП "Київпастранс" не могла бути підставою для звільнення та покладатись в основу оскаржуваного наказу про звільнення, оскільки про засідання профкому, яке відбулося 26.02.2019 ОСОБА_1 не була належним чином повідомлення, так як в повідомленні чітко не вказано час і місце розгляду подання, а письмової згоди про проведення засідання профспілкового комітету за відсутності ОСОБА_1 не подавала. На думку позивачки погодження профспілки мало формальний характер, оскільки згідно протоколу профспілки КТРЕД КП "Київпастранс" №4 від 26.02.2019 Степанова Н.В. заявила, що керівництвом Підприємства було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Також, відсутність часу засідання профкому у протоколі та у наказі про звільнення не дозволяє зробити однозначний висновок про те, який документ було видано раніше, а отже звільнення здійснено з порушенням ч. 1 ст. 43 КЗпП України, тобто без попередньої згоди профспілки.

Крім того, вказала, що на момент звільнення вона не була членом профспілки КТРЕД КП "Київпастранс", у зв`язку з цим суду слід було критично ставитися до рішення профспілки КТРЕД КП "Київпастранс" №4 від 26.02.2019, незважаючи на те, що роботодавцем подано подання про звільнення ще за наявності членства ОСОБА_1 у цій профспілці.

Судом безпідставно не взято до уваги покази свідка ОСОБА_3 з посиланням на те, що останній є заінтересованою особою, оскільки перебуває в сімейних відносинах з позивачем; обставини викладені в протоколі №17 профспілки ВПЗУ від 13.07.2019.

Зазначила, що оскільки інших диспетчерів не карали за дії, які вчиняла вона, є підстави вважати, що через членство у профспілці ВПЗУ вона зазнала дискримінації.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2019 частково та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги до КП "Київпастранс", а саме: визнати незаконним та скасувати наказ №13 від 25.01.2019 про оголошення догани, визнати незаконним та скасувати наказ №33 від 26.02.2019 про звільнення, поновити на роботі та стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач подав відзив, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними та надуманими, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року в задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 01 квітня 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Постанова Київського апеляційного суду від 2 грудня 2019 року скасована і справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині незадоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування п. 2 наказу №139 від 18.09.2018, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з КП "Київпастранс" з 01.06.1978. З 01.11.1993 переведена на посаду диспетчера по випуску другої категорії, а наказом №56 від 03.05.2006 переведена на посаду диспетчера диспетчерської служби керування (т. 1, а.с. 16).

Наказом в.о. директора КТРЕД КП "Київпастранс" Карабчука Р.В. №139 від 18.09.2018 ОСОБА_1 , за недотримання вимог посадової інструкції - п. 2.8. Розділу 2 "Завдання та обов`язки", а саме не повідомлення центрального диспетчера про те, що 06.09.2018 тролейбус №4366 з технічних причин не може доїхати до депо, що призвело до того, що тролейбус №4366 з 19:35 год 06.09.2018 по 09:00 год 07.09.2018 знаходився на проїжджій частині вул. Кирилівська , притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Згідно наказу №13 від 25.01.2019 ОСОБА_1 вдруге притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани за порушення вимог посадової інструкції: п. 2.2. та п. 3.3. (відсторонення від роботи раніше встановленого терміну, без поважних причин, 20.01.2019 та 21.01.2019 водіїв тролейбуса, які знаходились в резерві, що виключило можливість залучення їх для заміни водіїв на маршрутах депо).

Наказом в.о. директора КТРЕД КП "Київпастранс" Карабчука Р.В. від 26.02.2019 №33 ОСОБА_1 , диспетчера диспетчерської служби керування, звільнено за систематичне невиконання обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами трудового розпорядку (п. 3 ст. 40 КЗпП України), враховуючи попередні догани застосовані в наказах №139 від 18.09.2018 та №13 від 25.01.2019.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотримання норм трудового законодавства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Судом встановлено, що функціональні обов`язки та права диспетчера диспетчерської служби керування (посада, яку займала ОСОБА_1 ) визначено в Посадовій інструкції диспетчера диспетчерської служби керування, яка затверджена директором Куренівського ТРЕД Карабчуком Р.В. 01.03.2016 (далі - Посадова інструкція) (т. 1, а.с. 52-54).

В п. 2.2. Посадової інструкції визначено, що диспетчер диспетчерської служби керування забезпечує своєчасну зміну водіїв на лінії, в депо і дотримується встановленого режиму їхньої роботи.

Пунктом 3.3. Посадової інструкції передбачено, що диспетчер має право не допускати до роботи водіїв, які не мають необхідних документів на право керування тролейбусом, а також відсторонювати від роботи (не більше як до кінця зміни) водіїв, стан чи дії яких не забезпечують безпеку руху.

З приводу події, яка мала місце 20.01.2019 та 21.01.2019 ОСОБА_1 24 січня 2019 року надала пояснення про те, що 20.01.2019 з 08:00 год до 11:00 год та 21.01.2019 з 07:00 год до 09:00 год вона закрила шляховий лист водію ОСОБА_3 , який сказав, що в нього замерзли ноги. Оскільки грітися не було де, то водій ОСОБА_3 20.01.2019 побув три години, а 21.01.2019 2 години, і пішов. Також пояснила, що 20.01.2019 в резерві перебувала водій ОСОБА_4 , яка повідомила про те, що теж замерзла. ОСОБА_1 зазначила, що вона відпустила водіїв, оскільки для того щоб виїхати не було рухомого складу (т. 1, а.с. 177).

Згідно доповідних записок фельдшера з проведення передрейсового медогляду водіїв ОСОБА_11 від 20.01.2019 та від 21.01.2019 водій ОСОБА_3 20.01.2019, та 21.01.2019 водії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зверталися до неї зі скаргами на стан здоров`я та погане самопочуття (т. 1, а.с. 195, 196).

Службовою запискою від 25.01.2019 начальник відділу з експлуатації Степанова Н.В. повідомила директору КТРЕД КП "Київпастранс" Карабчуку Р.В. про те, що 20.01.2019 диспетчер ОСОБА_1 відсторонила від роботи без поважних на те причин водія ОСОБА_3 , який перебував у резерві тривалістю 8 годин, про що свідчить запис у шляховому листі від 20.01.2019 водія ОСОБА_3 №005001; 21.01.2019 відсторонила від роботи без поважних на те причин водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували в резерві тривалістю 8 годин, про що свідчать записи у шляхових листах від 21.01.2019 водія ОСОБА_3 № НОМЕР_1 та водія ОСОБА_4 № НОМЕР_2 , чим порушила п. 2.2, п. 3.3. Посадової інструкції (т. 1, а.с. 27).

Також, в службовій записці Степанова Н.В. зазначила, що водій ОСОБА_3 20.01.2019 та 21.01.2019, водій ОСОБА_4 21.01.2019 зі скаргами на погане самопочуття не звертались. Рапортів про відсторонення водіїв від роботи за станом здоров`я від диспетчера ОСОБА_1 не надходило.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що була відсутня потреба у роботі водіїв, яких позивачка відпустила додому, отже дії позивачки не завдали шкоди підприємству. Як правильно зазначено судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення даний факт не спростовує вини ОСОБА_1 в порушенні трудових обов`язків, покладених на неї Посадовою інструкцією. Відтак є безпідставними і доводи апеляційної скарги про те, що судом не з`ясовано чи була виробнича необхідність у диспетчера тримати резервних водіїв на робочому місці за відсутності рухомого складу.

Крім того, суд першої інстанції сприяючи повному та всебічному з`ясуванню обставин справи, у судовому засіданні допитав свідка з боку позивача - ОСОБА_3 , який суду пояснив, що він є водієм КТРЕД КП "Київпастранс" та голова профспілки ВПЗУ Куренівського тролейбусного депо КП "Київпастранс". Позивачка це мати його цивільної дружини. Знає позивачку з 2005 року, як хорошого диспетчера, яка добре справлялася зі своїми обов`язками. Вважав оголошені ОСОБА_1 догани надуманими, оскільки таким чином адміністрація підприємства помстилася за його профспілкову діяльність, що є дискримінацією.

Водночас, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_3 , оскільки останній є упередженим щодо розгляду справи, так як пов`язаний з позивачем сімейними відносинами (донька позивача є цивільною дружиною ОСОБА_3 ) та виробничими обставинами ( ОСОБА_3 , який працює водієм на підприємстві фактично знаходиться в підпорядкування позивача, як диспетчера). Суд першої інстанції також правильно зазначив, що покази свідка ОСОБА_3 не спростовують факту допущення позивачем порушень трудових обов`язків, які підтверджуються письмовими доказами у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом не враховано покази свідка ОСОБА_3 .

Встановивши, що ОСОБА_1 порушила трудові обов`язки, не виконала вимоги пунктів 2.2., 3.3. Посадової інструкції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість застосування роботодавцем до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани в січні 2019 року (наказ №13 від 25.01.2019).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на Підприємстві склалася така практика, що у разі відсутності рухомого складу диспетчер за згодою водіїв відпускає останніх додому, не свідчать про правомірність дій позивача та не спростовують висновків суду щодо наявності законних підстав для накладення дисциплінарного стягнення. З цього приводу також є неспроможними і докази на які посилається позивач, та які на її думку не враховані судом, як на правомірність своїх дій щодо надання дозволу водіям залишати робоче місце.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення частини 3 статті 149 КЗпП України, зокрема не врахував тяжкість проступку та попередню роботу працівника, колегія суддів не бере до уваги, оскільки роботодавець з поміж закріплених законом видів стягнення: догана і звільнення вправі, враховуючи ступінь тяжкості проступку, заподіяну ним шкоду і попередню роботу працівника, обрати один із двох видів стягнення та застосувати таке стягнення до працівника за вчинене порушення.

Отже, між доганою та звільненням роботодавець обрав менш суворий захід дисциплінарного стягнення - догану, що свідчить про врахування роботодавцем ступеню тяжкості вчиненого порушення та попередню роботу працівника.

Таким чином, вирішуючи спір в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту 2 наказу №13 від 25.01.2019, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи, надавши аналіз доказам, які містяться в матеріалах справи, та застосувавши відповідні норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, наказом №33 від 25.01.2019 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади диспетчера за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст. 40 КЗпП України), з урахуванням раніше накладених дисциплінарних стягнень.

В наказі зазначено про порушення ОСОБА_1 21.01.2019 пунктів 2.1. та 2.3 Посадової інструкції, зокрема щодо невиконання обов`язку про не направлення на лінію для заміни технічно несправних тролейбусів резервного тролейбуса, як третє порушення, з урахуванням попередньо вчинених позивачем повторних проступків за які накладені дисциплінарні стягнення, що вважається систематичним порушенням трудових обов`язків та є підставою для звільнення працівника.

Судом встановлено, що в службовій записці від 25.01.2019 начальник відділу з експлуатації руху Степанова Н.В. повідомила директору Підприємства, що 21.01.2019 диспетчер ОСОБА_1 також порушила п. 2.1. та п. 2.3. Посадової інструкції та використала тролейбус з інвентарним НОМЕР_3 в особистих цілях, що призвело до втрати транспортної роботи, а саме: водій ОСОБА_8 , відповідно до добового наряду водіїв від 21.01.2019 була знаряджена в резерв на 04:30 год ранку на ЛДС Сабурова. Водій з`явилася вчасно, пройшла передрейсовий медичний огляд, отримала від диспетчера ОСОБА_1 поїзний журнал на тролейбус НОМЕР_3 та підготувавши рухомий склад до виїзду чекала розпорядження диспетчера. В свою чергу диспетчер ОСОБА_1 дочекалася закінчення своєї зміни та дала розпорядження водію ОСОБА_8 відвезти її додому та прямувати на ЛДС Сабурова , де водій тролейбуса повинна була знаходитись ще з 05.20 год ранку. В результаті тролейбус НОМЕР_3 виїхав із депо о 09:00 год замість того, щоб замінити на маршруті №30 технічно несправну рухому одиницю НОМЕР_5 (з 08:05 год), про що водій ОСОБА_5 повідомив диспетчера ОСОБА_1 та центрального диспетчера о 08:07 год. Також заміни через технічну несправність потребував тролейбус НОМЕР_4 на маршруті №29, про що диспетчера завчасно повідомив водій ОСОБА_6 о 08:00 год (т. 1, а.с. 29).

З даного питання позивач надавала письмові пояснення, в яких зазначала, що тролейбус НОМЕР_3 залишався в депо на випадок поломки транспорту на 30 маршруті. Щодо тролейбусу за маршрутом №29 ОСОБА_1 пояснила, що на цьому маршруті вона не дала заміну, оскільки це була оглядова машина, а якби поламався 30 маршрут, то було втрачено не 4 рейси, а 6 рейсів. Також визнала, що можливо вона зробила дещо неправильно, але в основному старалася для підприємства (т. 1, а.с. 30).

Зі звіту про вибуття з розкладу 21.01.2019 вбачається, що тролейбус №4638 по маршруту №30 вийшов з ладу о 8:30 год. (т. 1, а.с. 236), а робоча зміна диспетчера ОСОБА_1 була до 09:00 ранку 21.01.2019.

В матеріалах справи відсутні докази, що до 09:00 ранку 21.01.2019 ОСОБА_1 надавала розпорядження щодо виїзду резервного тролейбусу з депо. Більш того, як зазначає сама позивач, така заміна тролейбусів відбулася вже за вказівкою іншого диспетчера відразу після виходу останнього на зміну.

Відповідно до письмового пояснення водія тролейбуса ОСОБА_5 , він працював 21.01.2019 на 30 маршруті, де о 08 год. 10 хв. під час руху з вул. Милославська до вул. Кадетський Гай відчув, що тролейбус погано гальмує, в результаті чого задимілось праве колесо на середньому мосту, після чого він зателефонував диспетчеру, що їде в депо із заявкою (т. 1, а.с. 197).

25 січня 2019 року КТРЕД КП «Київпастранс», діючи у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України, звернувся в профспілковий комітет КТРЕД КП «Київпастранс» профспілки працівників комунального транспорту, транспортної інфраструктури та безпеки руху з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 викликалася на засідання профкому 26.02.2019 щодо розгляду подання про її звільнення. Повідомлення від 20.02.2019 про розгляд подання було надіслано представнику позивача ОСОБА_13 (т. 1, а.с. 35).

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не була повідомлена про засідання профкому КТРЕД КП «Київпастранс», яке відбулося 26.02.2019, спростовуються матеріалами справи (т. 1, а.с. 36). Зокрема, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 22.02.2019 до профспілкового комітету КТРЕД КП «Київпастранс», в якій вона зазначила про те, що 21.02.2019 отримала лист профкому від 20.02.2019 з повідомленням про те, що засідання профкому відбудеться 26.02.2019. Також, в заяві ОСОБА_1 просила не розглядати подання КП "Київпастранс" про її звільнення, так як вона є членом профспілки ВПЗУ та звернулась до її голови ОСОБА_3 за захистом своїх порушених трудових прав, який в свою чергу звернувся до в.о. директора КП "Київпастранс" Карабчука Р.В. з вимогою перенаправлення подання на звільнення ОСОБА_1 до ВПЗУ.

Рішенням профспілкового комітету КТРЕД КП «Київпастранс», яке оформлено протоколом №4 від 26.02.2019, надано згоду КП "Київпастранс" на звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що згоду на звільнення було надано профспілкою КТРЕД КП «Київпастранс», членом якої не являлась ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що в КП «Київпастранс» створений і діє профспілковий комітет КТРЕД КП «Київпастранс» профспілки працівників комунального транспорту, транспортної інфраструктури та безпеки руху, яка забезпечує захист прав вивільнюваних працівників на підприємстві.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала на те, що вона є членом Первинної профспілкової організації ВПЗУ, а 19.02.2019 подала заяву про виключення її із членів профспілкового комітету КТРЕД КП «Київпастранс» профспілки працівників комунального транспорту, транспортної інфраструктури та безпеки руху.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи на підтвердження членства у Первинній профспілковій організації ВПЗУ ОСОБА_1 надала заяву від 01.04.2018, в якій просила прийняти її в члени ВПЗУ (т. 1. а.с. 22).

Згідно протоколу від 31.03.2018 №14 засідання профкому Первинної профспілкової організації ВПЗУ постановлено прийняти в члени Первинної профспілкової організації ВПЗУ ОСОБА_1 на підставі заяви від 01.04.2018 (т. 1, а.с. 23).

18 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до профспілки Куренівського ТРЕД КП «Київпастранс» із заявою, в якій просила надати копію подання на звільнення. Також просила голову профкому створити комісію та перевірити законність та обґрунтованість попередньо винесених доган згідно наказів №139 від 18.09.2018 та №13 від 25.01.2019 (т. 1, а.с. 32).

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до профспілки Куренівського ТРЕД КП «Київпастранс» із заявою про виключення її із членів профспілки (т. 1, а.с. 33).

В цей же день - 19 лютого 2019 року голова профспілки ВПЗУ ОСОБА_3 звернувся до в.о. директора КТРЕД КП "Київпастранс" Карабчука Р.В. з листом, в якому повідомив про те, що диспетчер ОСОБА_1 є членом профспілки ВПЗУ, у зв`язку з чим всі питання про винесення дисциплінарних стягнень та подання на звільнення необхідно направляти голові профспілки ВПЗУ КТД КП "Київпастранс" ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 34).

Таким чином, з вищенаведених доказів вбачається, що до ППО ВПЗУ ОСОБА_1 фактично вступала двічі: перший раз на підставі заяви від 01.04.2018 та протоколу профкому від 31.03.2018, а другий раз з 19.02.2019, на підтвердження чого надала лист ВПЗУ від 19.02.2019 №8 щодо включення її до членів ВПЗУ. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 19.02.2019 зверталася до ВПЗУ із заявою про прийняття її в члени профспілки.

Поряд з цим, слід також зазначити, що рішення Первинної профспілкової організації ВПЗУ про прийняття ОСОБА_1 в члени профспілки прийнято за день до того, як остання подала заяву, а саме засідання профкому відбулося 31.03.2018, а заяву подано 01.04.2018, що ставить під сумнів дійсність цього рішення. Також представник позивачки ОСОБА_13 в судовому засіданні не змогла пояснити, чому позивачка сплачувала членські внески шляхом відрахування із заробітної плати лише до ПО КТРЕД КП "Київпастранс", а до ВПЗУ не сплачувала. При цьому судом також береться до уваги, що з протоколу засідання профкому Первинної профспілкової організації ВПЗУ №14 від 31.03.2018 вбачається, що головою профспілкового комітету є ОСОБА_3 (цивільний чоловік доньки ОСОБА_1 ).

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що у період з 31.01.2019 по 05.02.2019 та у період з 08.02.2019 по 22.02.2019 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні (т. 1, а.с. 141-142). Тобто, в день подання заяви про виключення з членів профспілки Куренівського ТРЕД КП "Київпастранс" ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №3.

При вирішенні питання правомірності висновків суду першої інстанції про належність позивачки до членів ПО КТРЕД КП "Київпастранс", колегія суддів також дослідила Статут ПО КТРЕД КП "Київпастранс" відповідно до п. 4.3. якого вихід із членів профспілки відбувається в індивідуальному порядку за особистою заявою члена профспілки. Припинення членства у профспілці настає після подання заяви та прийняття рішення профкомом первинної профспілкової організації про припинення членства у профспілці.

На час ухвалення профкомом ПО КТРЕД КП "Київпастранс" рішення про надання згоди на звільнення позивачки, профком не прийняв рішення про припинення її членства, отже підстав стверджувати, що позивачка не була членом профспілки на час розгляду подання про її звільнення не можна. При цьому суд не може оцінювати процедуру розгляду питання про звільнення і припинення членства, а саме яке питання мало розглядатись на засіданні профкому першим, а яке другим, оскільки ця процедура не визначена статутом.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться суперечливі докази на підтвердження того чи вступила ОСОБА_1 до членів Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Куренівського тролейбусного депо КП "Київпастранс", колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на момент звільнення ОСОБА_1 була членом ПО КТРЕД КП "Київпастранс", а відтак не була членом двох профспілок.

Оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 не була виключена із членів профспілкової організації Куренівського ТРЕД КП "Київпастранс" суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося за згодою профспілкового комітету, в якому перебувала позивач, як то передбачає ст. 43 КЗпП України.

З цих підстав судом першої інстанції правомірно не взято до уваги рішення профкому ВПЗУ від 13.07.2019 №17 щодо ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Більш того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_3 , який є головою Первинної профспілкової організації ВПЗУ КТРЕД КП "Київпастранс" та приймав участь в голосуванні щодо ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 , також перебуває з останньою в сімейних відносинах (цивільний чоловік доньки ОСОБА_1 ) та був пов`язаний виробничими обставинами з позивачем, а саме ОСОБА_3 , як водій тролейбуса фактично підпорядкований диспетчеру ОСОБА_1 . Позивач та ОСОБА_3 проживають за однією адресою, про що зазначив ОСОБА_3 під час допиту його як свідка судом першої інстанції.

В той же час події, які мали місце 20.01.2019 та 21.01.2019, та за які ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, також безпосередньо стосувалися і ОСОБА_3 , як працівника Підприємства, який як вже зазначалось вище приймав участь в голосуванні на засіданні профкому ВПЗУ КТРЕД КП "Київпастранс".

З огляду на викладене, обставини якими обґрунтовано рішення ВПЗУ КТРЕД КП "Київпастранс" про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 не мають правового значення, а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав на увагу колегії суддів не заслуговують.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 систематично не виконувала трудові обов`язки, покладені на неї посадовою інструкцією, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, застосував положення 43, 147-149 КЗпП України та дійшов правильного висновку про обґрунтованість застосування роботодавцем дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо систематичного порушення позивачем трудових обов`язків відхиляються судовою колегією з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що при звільненні працівника за систематичне порушення трудової дисципліни, яке є заходом стягнення, необхідною умовою такого звільнення є вчинення ним конкретного дисциплінарного проступку, тобто допущення невиконання або неналежного виконання трудових обов`язків, що носило систематичний характер, а за попереднє порушення трудової дисципліни до такої особи застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, які не втратили юридичної сили за давністю й не зняті.

До юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вказаних підстав, відноситься обставина про те, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сиди за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач мала дисциплінарне стягнення, а саме наказом відповідача №139 від 18.09.2018 та наказом №13 від 25.01.2019 їй оголошено догани, які не знято у визначеному законом порядку, та нею повторно порушено трудові обов`язки, що підтверджується наказом №33 від 26.02.2019, тобто протягом року з дня застосування дисциплінарного стягнення за перше порушення мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Дані обставини свідчать про систематичне невиконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України відповідає положенням трудового законодавства.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з дотримання трудового законодавства, колегія суддів також погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, які є похідними вимогами від вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Посилання в апеляційній скарзі, що судом не з`ясовано обставин чи начальником відділу з експлуатації рухомого складу подавалося подання про звільнення ОСОБА_1 , а також не враховано, що п. 2.1. Посадової інструкції містить широкий перелік обов`язків, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки позовна заява не містить таких обґрунтувань і дані обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, за приписами ст. 147 КЗпП України звільнення є видом дисциплінарного стягнення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що через членство у ВПЗУ КТРЕД КП "Київпастранс" вона зазнала дискримінації є безпідставними, оскільки на момент накладення дисциплінарних стягнень та звільнення з посади позивач не була членом ВПЗУ КТРЕД КП "Київпастранс".

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

За обставин, коли в задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в оскаржувані частині без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: виконуючий обов`язки директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Комунального підприємства «Київпастранс» Карабчук Руслан Володимирович, про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: