Провадження № 2/161/3254/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

за участі секретаря судового засідання Демчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юніверс»» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юніверс»» про стягнення страхового відшкодування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.03.20198 року мала місце ДТП, де водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по автодорозі «Устилуг-Луцьк-Рівне» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В результаті ДТП ОСОБА_3 загинув на місці пригоди.

Кримінальне провадження по даному факту - закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Внаслідок загибелі чоловіка їй завдано моральну шкоду заподіяної смертю останнього та шкоду пов`язану із втратою годувальника.

Посилається на те, що в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Юніверс»», тому відповідач як страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку.

На підставі вищенаведеного, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника в розмірі 150228 грн., а також стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50076 грн. та 3521 грн. витрат на поховання.

До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача також подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У задоволенні позову просив відмовити із викладених у відзиві підстав.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 березня 2019 року, близько 19.25 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», зі сторони м. Рівне в напрямку м. Луцьк, поблизу зони відпочинку «Білочка», що в с. Струмівка Луцького району Волинської області, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перетинали проїзну частину дороги з ліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза пішохідним переходом.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 21.12.2020 року провадження за ч. 2 ст.286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а.с. 41-47).

Зі змісту постанови слідчого від 21.12.2020 року вбачається, що виходячи із зібраних по кримінальному провадженню доказів, орган досудового розслідування приходить до висновку, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимог пп.4.4, 4.14 а), б), г) Правил дорожнього руху.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України (далі-ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України та Цивільним Кодексом України.

Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування».

На момент ДТП відповідно до страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів АМ2394462 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» (а.с. 29).

Пунктом 1.3. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час вчинення ДТП) визначено, що: «Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу».

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплат страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

У відповідності до п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Заява про відшкодування страхового відшкодування ОСОБА_1 була подана відповідачу 02.05.2019 року.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлене актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У своїх постановах у справах №345/3335/17 від 03.06.2020 року та №445/370/19 від 28.10.2020 року Верховний Суд обґрунтував свої позицію таким чином:

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові про закриття кримінального провадження від 26.06.2019 року відсутня інформація про умисел потерпілого чи усвідомлене бажання заподіяти шкоду спричинити дорожньо-транспортну пригоду. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, покладається на водія транспортного засобу.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови в порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрать, передбачених частиною першої статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Крім цього, ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Водночас, серед цього переліку відсутня така підстава як «порушення потерпілим правил дорожнього руху», а тому відсутні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Як з`ясовано судом, станом на момент ДТП загиблий ОСОБА_3 офіційно був одружений з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , вданим 04.10.2006 року (а.с. 15). Під час шлюбу народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 , виданим 20.02.2007 року (а.с. 16).

Таким чином, особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , є дружина ОСОБА_1 .

При визначені розміру відшкодування шкоди суд виходить з того, що зазначений розмір відшкодування шкоди є мінімальним розміром, встановленим законом та відповідно до п. 27.5. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня -4173,00 гривні.

Зважаючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 08.03.2019 року, то розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4173 грн., а тому, за таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода, заподіяна смертю чоловіка, в розмірі 150 228,00 грн. (4 173,00 грн. х 36 м.з.п. = 150 228,00 грн.).

Також відповідачем не в повному розмірі виплачено позивачу моральну шкоду, заподіяну смертю у відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки загальний розмір такого страхового відшкодування становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Так як розмір мінімальної заробітної плати на момент настання страхового випадку становив 4 173,00 грн., то загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173,00 грн. х 12 м.з.п. = 50 076,00 грн.).

Крім того, позивач має право на відшкодування на підставі п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрат на поховання чоловіка в розмірі 3521 грн., що підтверджується представленими доказами (а.с. 23).

У зв`язку із задоволенням позову та на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі 2410,28 грн. за вимоги майнового характеру та 908 грн. немайнового, що разом становить 3318,28 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, оскільки, позивачем не надані належні докази, передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України для підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн., то зазначені витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 137, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юніверс»» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юніверс» на користь ОСОБА_1 шкоду, пов`язану з втратою годувальника в розмірі 150 228 (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім) грн. 00 коп., моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, в розмірі 50076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) грн. 00 коп. та витрати на поховання в розмірі 3521 (три тисячі п`ятсот двадцять один) грн. 00 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юніверс» в дохід держави судовий збір в розмірі 3318 (три тисячі триста вісімнадцять) грн. 28 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 13 вересня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк