Провадження № 2/235/1009/21
Справа № 235/2087/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря судового засідання Овчаренко В.В.
позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24 січня 2015 року по 20 жовтня 2020 року.
19 лютого 2018 року вперше, а 19 лютого 2020 року повторно міжрайонною офтальмолого-кардіологічною медико-соціальною експертною комісією (м. Краматорськ) їй встановлено 3 групу інвалідності по зору. Розмір пенсії, яку вона отримує, складає 2100 грн, і він не забезпечує встановленого законом прожиткового мінімуму. Інших доходів вона не має, а відповідач відмовляється надавати їй матеріальну допомогу, посилаючись на можливість заробляти гроші самостійно. Відповідач її колишній чоловік, є працездатним, працює у ДП ВК «Краснолиманське», регулярно отримує заробітну плату, аліменти нікому не сплачує, отже може надавати матеріальну допомогу на її утримання.
На підставі наведеного просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (а.с.1-2).
13 вересня 2021 року відповідач подав відзив, в якому заперечував поти задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.06.2015р. зменшено розмір аліментів, що стягувались рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.01.2015р. з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів доходів до 1/6 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до висновків Верховного Суду, що містяться у постанові від 28 березня 2018 року, ухваленої у справі № 296/5385/17, право на утримання (аліменти) має непрацездатна дружина, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Позивач надала в якості доказу довідку про те, що на час звернення до суду вона отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 2100 грн, а тому її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 1769 грн, з 1 липня 1854 грн, з 1 грудня 1934 грн, а тому позивача не можна вважати особою, як потребує матеріальної допомоги, в розумінні ст.75 СК України.
Виходячи з цього, позивач, на його думку, не має права на утримання від нього. На підставі наведеного просив відмовити у позові позивачу.
Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2021 року встановлений строк подання відповідачем відзиву на позов потягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі: суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), виноски експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу копію відзиву та доданих до нього документів (а.с.14).
Згідно розписки відповідача він ознайомився з матеріалами справи в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 31 серпня 2021 року, отже відзив на позов поданий ним у строк, встановлений судом.
В судовому засіданні позивач підтримала позов, пояснивши, що для лікування купує офтальмологічні краплі вартістю 130-150 грн, робіть дорогі ін`єкції вартістю 4000 грн, курс лікування триває 3 місяці, кожного року проходить обстеження у лікаря-окуліста, на що витрачає 650-800 грн. Відповідач відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу.
Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві, додатково пояснивши, що крім малолітньої дитини у нього на утриманні знаходиться непрацездатна матір, на утримання якої він віддає чверть своєї заробітної плати.
Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.
24 січня 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 12 (а.с.3).
20 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано, реєстрація розірвання шлюбу здійснено Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 49 (а.с.4).
Положеннями ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, П чи Ш групи.
Одним із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожитковий мінімуму, встановленого законом.
Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом.
Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.
Як зазначено у ст.76 ЦПК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.
Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини пі час шлюбу.
Стаття 77 СК України містить в собі способи надання утримання одному з подружжя. Так, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.
За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.
Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.
Згідно ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за один рік.
Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів подовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.
Відповідно до ст.80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом зменшений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Згідно копії довідок Офтальмолого-кардіологічної МСЕК серії АВ № 0916371 від 19.02.2018р. та серії 12ААБ № 854026. від 19.02.2020р. ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності по зору за загальним захворюванням на строк до 1 березня 2020 року, а потім - до 1 березня 2022 року; протипоказана важка фізична праця, робота на висоті, біля механізмів, що рухаються, на діючих електроустановках; рекомендовано спостереження у окуліста, санаторно-курортне лікування при відсутності протипоказань, стаціонарне лікування в очному відділенні два рази на рік, окуляри (а.с.6-9).
Отже, в розумінні ч.3 ст.75 СК України позивач вважається непрацездатним подружжя, при цьому її непрацездатність виникла у неї за час шлюбу.
У відповідності до довідки Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 31.08.2021р. ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2200 грн з березня 2021 року.
Відповідно до записів в медичній карті амбулаторного хворого за 2020-2021 роки позивачу встановлено діагноз: Міопія високого ступеня, дистрофічна форма, рекомендовано тривале офтальмологічне лікування (алое, нейрорубін, АТФ, офтальмо-комплекс + черніка, ОМК- 2, нейроксимет, тіоритин А, емоксіпін, нутроф тотал).
Згідно довідки ТОВ «АРМІХ» від 01.06.2021р. ОСОБА_1 (діагноз: Міопія вищого ступеня, ПВХРД, початкова катаракта OU, субретинальний крововилив OS) рекомендовано ІВВМ анті VEGF № 3 (медикаментозне лікування захворювань сітківки ока, вартість одній ендовитреальної ін`єкції 4000 грн 00 коп).
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивач є такою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України 2021 рік» (з 1 січня 2021 року 1769 грн, з 1 липня 2021 року 1854 грн).
В розумінні положень ч.4 ст.75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.
З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.
Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції).
Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп.2.3 п.2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п.2 мотивувальної чистини Рішення Великої палати Конституційного Суду України).
Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.
Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції України).
Зокрема, невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі Конвенція).
Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України, включаючи її Конституцію, становлять концептуальний каркас розуміння принципу верховенства права.
Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом.
Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції).
Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість лікування позивача перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує. В результаті цього, право останньої на достатній життєвий рівень для себе, гарантований статтею 48 Конституцією України, буде порушене, і обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, буде невиконаний (стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права).
У частині 4 статті 75 СК України не передбачено можливості визнання особою з інвалідністю такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо її пенсія забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум.
Тому колегія суддів Верховного Суду при винесенні вищевказаної постанови вважала, що приписи частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, тому суд їх не застосував.
Це означає, що позиція відповідача, за якою він вважав, що у зв`язку із тим, що позивач є такою, що в розумінні ч.4 ст.75 СК України не потребує матеріальної допомоги, не може бути прийнята судом до уваги.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2).
У відповідності до статей 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимим, достовірними і достатніми.
Положеннями статей 10 і 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Частиною 1 ст.89 ЦК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Будь-яких належних та допустимих доказів того, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна матір, відповідачем суду надано не було.
Наданими доказами підтверджується, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на утримання (аліменти) у відповідності до положень статей 75, 76 СК України, яке відповідачем їй не надається, що є підставою для стягнення аліментів за рішенням суду.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання позивача, суд виходить з наступного.
Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 2 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 червня 2015 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Копією довідки ДП ВК «Краснолиманська» № 500 від 08.06.2021р. підтверджується, що з доходу ОСОБА_2 виплачуються аліменти в розмірі: лютий 2021 року 1154,73 грн, березень 2021 року 1941,76 грн, квітень 2021 року 1607,32 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно від дня подання позовної заяви протягом строку її інвалідності.
Стаття 80 СК України, яка визначає розмір аліментів одному з подружжя з рішенням суду, не містить в собі мінімальний розмір аліментів, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача в розмірі не менше одного встановленого законом прожиткового мінімуму є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивача відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «По судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Відповідно до ст.ст.75, 77, 80 СК України, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з 29 березня 2021 року протягом строку її інвалідності.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятисот восьми) гривень 00 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дата складання повного судового рішення 20 вересня 2021 року.

Суддя Г.В. Назаренко

Вступна та резолютивна частини рішення складені 13 вересня 2021 року. Повне рішення складене 20 вересня 2021 року.

Суддя Г.В. Назаренко