Справа № 513/523/21
Провадження № 2/513/307/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Манової І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Манової Інни Миколаївни до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

у червні 2021 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 4,9 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Путь Ілліча", с. Фараонівка Саратського району Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28 вересня 1992 року ОСОБА_1 був прийнятий в члени КСП "Путь Ілліча", 11 лютого 1997 року був виключений з членів КСП ""Путь Ілліча".

26 січня 1996 року КСП "Путь Ілліча" отримало Державний акт на право колективної власності на землю. На момент видачі державного акту позивач був членом КСП.

У січні 2021 року позивачу з інформації, розміщеної на дошці в адміністративній будівлі с. Фараонівка, стало відомо, що він як колишній член КСП "Путь Ілліча" має право на земельну частку (пай), яка перебуває у невитребуваних земельних частках (паях), що підтверджується списком невитребуваних земельних паїв на 01.01.2021 року по с. Фараонівка, с. Пшеничне Петропавлівської сільської ради. У Викопіюванні зі схеми поділу колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області зазначена невитребувана частка (пай) в масиві № НОМЕР_1 , громадянина ОСОБА_1 .

05 квітня 2021 року позивач звернувся до Білгород-Дністровської РДА з заявою про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай), його заяву скеровано до Саратської селищної ради, звідки він відповіді не отримав.

Позивач зазначає, що про наявність в нього права на земельну частку (пай) йому стало відомо з інформації, оприлюдненої в січні 2021 року на дошці в адміністративній будівлі с. Фараонівка, та саме з цієї дати належить вести відлік строку позовної давності.

Під час розгляду справи позивач та його представник адвокат Манова І.М. підтримали позов та просили його задовольнити.

Петропавлівський сільський голова Білгород-Дністровського району Одеської області Чернова О.М., належним чином повідомлена про розгляд справи до суду не з`явилась. Надала заяву в якій зазначила що позов визнає, повідомила, що земельна частка (пай) є в наявності та на цей час перебуває в оренді до витребування власником (а.с. 50-51).

Представник третьої особи Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не з`явився (а.с. 49).

Вислухавши позивача та його представника ОСОБА_2 , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

З копії паспорту громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Фараонівка Саратського району Одеської області (а.с.6).

З архівної довідки № 62 від 03.02.2021 року Архіву загального відділу апарату Саратської селищної ради вбачається, що у книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника, справа № 24 СВК "Колос" (колгосп "Путь Ілліча") с. Фараонівка Саратського району Одеської області у ОСОБА_1 , 1975 року народження, № особового рахунку НОМЕР_2 в графах є записи про прийняття в члени колгоспу на підставі протоколу № 10 від 28 вересня 1992 року та про виключений з членів колгоспу на підставі протоколу № 1 від 11.02.1997 року (а.с. 8).

Відповідно до рішення 4 сесії ХХІІ скликання Фараонівської сільської ради від 19 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству "Путь Ілліча" передано у колективну власність 4409,0 гектарів землі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 26 січня 1996 року КСП "Путь Ілліча" отримало Державний акт серії ОД-22-016 на право колективної власності на землю. В державному акті зазначено, що Додатком № 1 є список громадян, членів КСП "Путь Ілліча" (а.с. 10-12).

Зі списку до Державного акту серії ОД-22-016, вбачається що під номером 482 до списку включений ОСОБА_1 (а.с.12-13).

В списку невитребуваних паїв на 01.01.2021 року по с. Фараонівка, с. Пшеничне Петропавлівської сільської ради Білгород-ДНістровського району Одеської області під номером 4 зазначений ОСОБА_1 , масив № НОМЕР_1 , невитребуваний пай перебуває в оренді ОСОБА_3 (а.с. 21).

З довідок від 18.03.2021 року за № 220, 222 Петропавлівської сільської ради, вбачається, що список невитребуваних паїв та викопіювання зі схеми поділу колективної власності на земельні часки (паї) КСП "Путь Ілліча" з зазначенням невитребуваної земельної частки (паю) ОСОБА_1 було розміщено на дошці в адміністративній будівлі с. Фараонівка в січні 2021 року. На данний час земельна частка (пай) знаходиться в тимчасовому користування (оренді) у ОСОБА_4 до витребування ОСОБА_1 , так як правовстановлюючі документи на земельну частку (пай) не видавались (а.с.20, 22).

Відповідно до довідки Петропавлівської сільської ради від 18.03.2021 року за № 164, середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах земель колективної власності КСП "Путь Ілліча" Саратського району становить 4,9 га. (а.с.24).

На звернення до голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, листом від 21.04.2021 року за № Т-48/896 позивачу роз`яснено право на встановлення права на земельну частку (пай) в судовому порядку (а.с.26-27).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями частини 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

В пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)) наголошено, що суд має оцінити, чи було позбавлення права власності законним, чи здійснювалося воно в інтересах суспільства та чи переслідувало законну ціль за допомогою засобів, достатньо пропорційних цілі, якої прагнули досягнути.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Згідно статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Пунктом 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року, N 720/95, установлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Стаття 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", від 5 червня 2003 року №899-IV (з наступними змінами та доповненнями), встановлює, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Законом України від 10.07.2018 № 2498-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набув чинності 01.01.2019 року, стаття 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", від 5 червня 2003 року №899-IV була викладена у новій редакції. Так, відповідно до частини першої ст.5 вказаного Закону, сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 1 ст.9 зазначеного Закону розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пунктом 21 Розділу Х "Перехідні положення" ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За положеннями ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом установлено, що про порушення свого права позивач дізнався лише у січні 2021 року, коли ознайомився з списком невитребуваних земельних паїв на 01.01.2021 року по с. Фараонівка, с. Пшеничне Петропавлівської сільської ради, розміщеним на дошці інформації в адміністративній будівлі с. Фараонівка, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. До суду з позовом позивач звернувся 07 червня 2021 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.

З архівної довідки вбачається, що ОСОБА_1 28.09.1992 року був прийнятий в члени КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області та виключений 11 лютого 1997 року. Отже, на час отримання КСП "Путь Ілліча" державного акту на право колективної власності на землю, тобто станом на 26 січня 1996 року, ОСОБА_1 був членом КСП "Путь Ілліча" та був внесений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, дає позивачу право на отримання земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Путь Ілліча".

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року N 720/95, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року №899-IV, ст. ст. 2, 5, 10-13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Манової Інни Миколаївни до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, про визнання права на земельну частку (пай), задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Путь Ілліча", с. Фараонівка Саратського району Одеської області, розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 09 червня 1998 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Манова Інна Миколаївна, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю ОД № 003515, видане 21.11.2018 року Радою адвокатів Одеської області, місцезнаходження: 68200, смт.Сарата, вул. Чкалова, 15, Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області.

Відповідач: Петропавлівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, 68211, с. Петропавлівка, вул. Гагаріна, буд. 1, Білгород-Дністровського району Одеської області, .

Третя особа: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, 67700, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24, Одеської області, .

Суддя А. І. Бучацька