Провадження №2/193/246/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

21 вересня 2021 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Кащук Д.А.,

при секретарі Ратушній В.В.

за участю:

представників позивача: Ковалик М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в сел.Софіївка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до селянського (фермерського) господарства «Олександро-Володимирівське» в особі голови Демченко Олени Юріївни, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику та скасування державної реєстрації договору оренди землі,- В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що відповідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031705 виданого 7 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 568 ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 9,460 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0292.

Зазначає, що в листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовними вимогами до СФГ «Олександро-Володимирівське» про визнання недійсним договору оренди, вищезазначеної земельної ділянки від 01.08.2014 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.09.2019 року, з тих підстав, що Позивачем договір оренди строком на 15 років не укладався, підтвердженням чого є наявна копія договору, надана ОСОБА_2 , яка відрізняється строком на який він укладався та становив 5 років.

Стверджує, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, постановою від 09.02.2021 року Дніпровського апеляційного суду рішення суду першої інстанції скасовано з підстав неналежного способу захисту, обраного Позивачем, так як у випадку не підписання договору Орендодавцем, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки.

Вважає, що оскільки в позові відмовлено саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з інших підстав, відповідно відмова у задоволенні позові через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Відповідно, ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 звертаються до суду з негаторним позовом про усунення перешкод в користуванні майном та просять суд зобов`язати СФГ «Олександро-Володимирівське» , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення шляхом повернення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 122525510:03:001:0292 позивачу, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 122525510:03:001:0292 загальною площею 9.460 га від 01.08.2014 року, здійснену реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №7005856 від 11.09.2014 року, а також просять стягнути з СФГ «Олександро-Володимирівське» код СДРПОУ 32075386 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3437,90 копійок, витрати на проведення судової експертизи в розмірі 15222,72 гривни, витрат на правничу допомогу в розмірі 5600,00 гривен.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце його проведення.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 з`явилася, наполягає на задоволенні позовних вимог, зазначила що докази понесених витрат на правничу допомогу нею буде подано згідно ст.246 ЦПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, заяв, клопотань на розгляд суду не подано.

Заслухавши правову позицію присутнього представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

01 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та Селянським фермерським господарством «Олександро-Володимирівське» було укладено договір оренди земельної ділянки № б/н, відповідно якого ОСОБА_2 , як орендодавець надав в строкове, платне користування земельну ділянку площею 9,460 га., на строк 5 років, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I -ДП № 031705 виданого 7 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 568, Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0292. Договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 7005856.

Договір оренди земельної ділянки було укладено на строк 5 (п`ять) років.

Позивач посилався на те, що договір оренди строком на 15 років ним не укладався, підтвердженням чого є наявна копія договору, надана ОСОБА_2 , яка відрізняється строком на який він укладався та становив 5 років.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, постановою від 09.02.2021 року Дніпровського апеляційного суду рішення суду першої інстанції скасовано з підстав неналежного способу захисту Позивача, так як у випадку не підписання договору Орендодавцем, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 року по справі №193/1547/18 встановлено наступне:

Згідно висновку експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту експертиз Міністерства юстиції України №3670/3671-19 від 08 січня 2020 року, підготовленого на підставі ухвали від 18,10.2019 року Софіївського районного суду Дніпропетровської області, про призначення судово-почеркознавчої експертизи на вирішення експертизи поставлені наступні питання: чи виконано підпис в графі Орендодавець в договорі оренди земельної ділянки від 01.08.2014 року ОСОБА_2 чи іншою особою; чи внесено зміни в розділ строк оренди договору оренди земельної ділянки від 01.08.2014 року під назвою "Строк дії договору п.8" шляхом виправлення цифри 5 на цифру 15 із застосування допису цифри 1; чи є ідентичними та такими, що можуть вважатись первісними документами, договір оренди від 01.08.2014 року, що міститься в реєстраційній справі та договору оренди від 01.08.2014 року, в оригіналі наданого ОСОБА_2 ..

Експертною установою прийнято рішення про проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів.

Згідно висновку зазначено Примітку №1: відповідно до ст.13 Закону України «Про судову експертизу» та ст.72 ЦПК України де зазначено, що експерт має право вказувати у висновку експерта на виявлені в ході проведення судової експертизи факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання, на вирішення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів поставлені додаткові питання: Яким способом виконанні всі реквізити Договору оренди землі від 01.08.2014 року та Акту про передачу та прийом земельної ділянки від 11.09.2014 року надані ОСОБА_2 ; Копіями чи оригіналами є представлені Договір оренди землі від 01.08.2014 року та Акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11.09.2014 року, шо містяться в реєстраційній справі №7005856 та Договір оренди землі від 01.08.2014 року та Акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11.09.2014 року надані ОСОБА_2 ; - Чи є ідентичними між собою та такими, що можуть вважатись первісними документами Акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11.09.2014 року, що містяться в реєстраційній справі №7005856 та Акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11.09.2014 року надані ОСОБА_2 ..

На поставленні запитання згідно ухвали суду, експертами надано відповідь, що представлені Договір оренди землі від 01.08.2014 року та Акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11.09.2014 року, що містяться в реєстраційній справі №7005856 та Договір оренди землі від 01.08.2014 року та Акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11.09.2014 року надані ОСОБА_2 , візуальним порівнянням виявленні збіжності за змістом текстів, їх розташування на кожній сторінці кожного аркуша, вирівнюванням текстів, шрифтом та його розміром, відстанями між рядками та підкресленнями відповідних текстів, орфографією текстів, але поряд зі збігами є розбіжності, в П.8 "Строк дії договору " договору наданого ОСОБА_2 розташований рукописний цифровий запис 5, а в договорі, що міститься у справі, розташований рукописний цифровий запис 15, крім того здійснено висновок, що рукописні записи ОСОБА_2 та підписи здійснено шляхом технічного монтажу, але встановити з якого документа первинно отримані зображення підписів і рукописних записів не надається можливим.

Крім того, зазначено, що рукописний цифровий запис «5», розташований в п. 8 «Строк дії договору» Договору б/н оренди земельної ділянки від 01.08.2014 року, що наданий ОСОБА_2 - будь яким змінам первісного змісту не піддавався і являється первинним.

Судом враховується, що згідно правової позиції, викладеної у постанові від 16.06.2020 року по справі № 145/2047/16-ц Великої Палати Верховного Суду України та у постанові ВС/КЦС, справа № 383/1354/182 від 09 грудня 2020 року зазначено, що вразі не підписання угоди стороною такий правочин с неукладеними, тому у задоволенні позову про визнання його недійсним необхідно вімовляти саме з підстав обрання позивачами неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Істотні умови договору оренди землі визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та повинні містити: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди (не може перевищувати 50 років); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно, строк дії договору, який є однією із істотних умов договору в обов`язковому порядку погоджується сторонами, а враховуючи те, що у Позивача по справі не було волевиявлення на укладання договору строком на 15 років, а скаржник по справі в односторонньому порядку змінив її волю та вчинив виправлення строку з 5 років на 15, суд приходить до висновку, що погодження зазначеного строку не було.

У Постанові Великої Палати Верховною Суду №145/2047/16 від 16.06.2020 р. визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Також судом було роз`яснено, що крім іншого, істотними умовами договору оренди землі є саме волевиявлення особи до укладання такого договору та його фіксація, а також підпис особи, який є невід`ємним елементом письмової форми договору та має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, та забезпечувати їх ідентифікацію. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права».

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення має бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії, що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першого статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його Стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є; об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання га цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої етапі 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній справі констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ст. 399 ЦК України, право володіння припиняється у разі: відмови володільця від володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Позовна давність до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном не застосовується, оскільки порушення прав триває у часі.

Зі змісту п. З ч. 2 ст. 16 ЦК України випливає, шо способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Частиною 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну рестрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки відповідно до положень ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права оренди на підставі укладеного договору залежить від державної реєстрації такого права, з урахуванням існування підстав для визнання договору оренди неукладеним та повернення земельної ділянки власнику, з метою реалізації права на повернення майна, скасування державної реєстрації права оренди за спірним договором оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, а також вимоги про припинення права оренди є похідними від вимоги про повернення земельної ділянки по договору оренди від 01 серпня 2014 року .

Судом враховується, що існують обставини, які не підлягають доказуванню, а саме, що ОСОБА_2 не підписував договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 122525510:03:001:0292 загальною площею 9,460 га від 01 серпня 2014 року строком на 15 років з СФГ «Олександро-Володимирівське», строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, а саме 15 років, не відповідає волевиявленню позивача, відповідно на думку суду є всі підстави з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові від 16.06.2020 року по справі № 145/2047/16-ц Великої Палати Верховного Суду України та у постанові ВС/КЦС, справа № 383/1354/182 від 09 грудня 2020 року, для повернення зазначеної земельної ділянки власнику та скасування державної реєстрації договору в державному реєстрі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з Селянського фермерського господарства "Олександро-Володимирівське" на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3437,90 грн..

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення судової експертизи в розмірі 15222,72 грн., судом враховується, що згідно квитанцій №№50,51 від 06.09.2019 року позивачем сплачено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз 10000,00 грн. та 5072,00 грн. відповідно за проведення судово-почеркознавчої експертизи (висновок експерта №3670/3671-19 від 08 січня 2020 року), що в сукупності складає суму 15072,00 грн., яка обгрунтована та підтверджена поданими доказами, а отже в задоволенні витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 150,72 грн. слід відмовити.

З врахуванням викладених обставин, позов обгрунтований, підтверджений поданими доказами, а тому підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до селянського (фермерського) господарства «Олександро-Володимирівське» в особі голови Демченко Олени Юріївни, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику та скасування державної реєстрації договору оренди землі- задовольнити частково.

Зобов`язати СФГ «Олександро-Володимирівське», код ЄДРПОУ 32075386, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 122525510:03:001:0292 загальною площею 9,460 га, шляхом повернення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 122525510:03:001:0292 загальною площею 9,460 га власнику ОСОБА_2 .

Скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 122525510:03:001:0292 загальною площею 9,460 га від 01.08.2014 року, здійснену реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №7005856 від 11.09.2014 року ОСОБА_4 ..

Стягнути з СФГ «Олександро-Володимирівське», код СДРПОУ 32075386 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3437,90 (три тисячі чотириста тридцять сім гривень 90 коп.) грн. та витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 15072,00 (п`ятнадцять тисяч сімдесят дві гривень 00 коп.) грн.

В задоволенні витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 150,72 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2021 року.

Суддя Д.А.Кащук