Справа № 331/246/21
Провадження № 2/331/694/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

при секретарі судового засідання Чуйко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договорами позики,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Вітровчак О.О.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

встановив:

18січня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі) заборгованість за договором позики від 06 червня 2018 року в іноземній валюті в сумі 49780 доларів США і за договором позики від 04 липня 2018 року в сумі 513390 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 06 червня 2018 року надав кошти в іноземній валюті у позику громадянину ОСОБА_2 , про що ОСОБА_2 написана розписка про отримання коштів в іноземній валюті у сумі 49780 доларів США.

04 липня 2018 року дружина позивача - ОСОБА_4 надала грошові кошти в позику громадянину ОСОБА_2 , про що ОСОБА_2 написана розписка про отримання грошових коштів у сумі 513390 гривень.

За домовленістю між сторонами договору позики, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 позичені кошти в іноземній валюті у повному обсязі, а саме 49780 доларів США до 20.10.2018 року, а отримані від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 513390 гривень до 16.11.2018 року.

21 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_5 укладений договір відступлення права вимоги № 001- 20, за яким ОСОБА_4 відступила ОСОБА_1 право вимоги за зобов`язанням ОСОБА_2 з повернення боргу згідно з умовами договору позики, який укладений 04.07.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про передачу останньому у позику грошових коштів у сумі 513390 гривень.

Відповідачам направлені поштою повідомлення про необхідність повернення боргу, однак грошові кошти позивачу не повернуті.

На момент отримання ОСОБА_2 грошових коштів у позику відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач посилаючись на положення ст.ст.60,61,63,73 Сімейного Кодексу України вважає, що одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, отже цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому подружжя має відповідати за таким зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач на підставі ст.ст.1046,1047,1049,526,530,625 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 06 червня 2018 року в іноземній валюті в сумі 49780 доларів США і за договором позики від 04 липня 2018 року в сумі 513390 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 22.02.2021 подав відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що грошових коштів від позивача і його дружини не отримував, його дружина не має відношення до його фінансових справ, оскільки займається дитиною.

Відповідач ОСОБА_3 22.02.2021 подала відзив на позовну заяву відповідно до якого остання повідомила, що не є належним відповідачем, оскільки не має відношення до справ чоловіка ОСОБА_2 і займається тільки спільною дитиною подружжя відповідачів.

Представником позивача 09.03.2021 подана відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що за розписками ОСОБА_2 отримав грошові кошти. Відповідачем не надані докази на підтвердження своїх заперечень.

Позивач і його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав заявлених у позовній заяві. Представником позивача зазначено, що оригінали розписок зберігаються у позивача, що свідчить про неповернення коштів. Під час написання розписок відповідачем ОСОБА_2 надані копії паспортів і довідок про присвоєння ідентифікаційного коду відповідачів, що на думку представника позивача свідчить про визнання боргу подружжям. Позивач і його представник просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечують з підстав заявлених у відзивах на позовну заяву. Відповідач ОСОБА_2 в суді підтвердив факт написання розписок, оригінали яких оглянуті відповідачами в судовому засіданні, однак відповідачем ОСОБА_2 зазначено, що фактично грошові кошти за цими розписками ним не отримувались. Одна з розписок написана у громадському місці, однак докази про ненадання грошей на теперішній час ним ще не здобуті. Зазначив, щ гроші ним не отримувались, матеріальний стан родини не змінився. Дружина до написання розписок відношення не має і за це не відповідає.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в цей період перебувала у декретній відпустці, займалась виключно дитиною, про написання розписок їй не було відомо. В сім`ї грошей не має.

Відповідачі зазначили про те, що не передавали копії паспортів і довідок про присвоєння ідентифікаційного коду позивачу, звідки зазначені документи має позивач їм не відомо. Просять відмовити у задоволені позову за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи і дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

06 червня 2018 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику кошти в сумі 49780 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 20 жовтня 2018 року, на підтвердження чого ОСОБА_2 надав позивачу власноручно написану розписку, в якій зазначено, що він гроші отримав при підписанні розписки.

04 липня 2018 року дружина позивача - ОСОБА_4 з ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику кошти в сумі 513390 гривень, які останній зобов`язався повернути до 16 листопада 2018 року, на підтвердження чого ОСОБА_2 надав власноручно написану розписку, в якій зазначено, що він гроші отримав при підписанні розписки.

21 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 укладений договір відступлення права вимоги № 001- 20, за яким ОСОБА_4 відступила ОСОБА_1 право вимоги за зобов`язанням ОСОБА_2 з повернення боргу згідно з умовами договору позики, який укладений 04.07.2018 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про передачу останньому у позику грошових коштів у сумі 513390 гривень.

30 листопада 2020 року відповідачам цінними листами на зареєстроване місце проживання і на адресу фактичного місця проживання Укрпоштою направлені вимоги про повернення коштів в іноземній валюті в розмірі 49780 доларів США.

04 грудня 2020 року відповідачам цінними листами Укрпоштою на зареєстроване місце проживання і на адресу фактичного місця проживання направлені повідомлення про відступлення права вимоги за договором № 001-20 від 21.11.2020 року на повернення грошових коштів у сумі 513390 гривень.

14 грудня 2020 року на підставі договору відступлення права вимоги № 001-20 від 21.11.2020 року відповідачам цінними листами Укрпоштою на зареєстроване місце проживання і на адресу фактичного місця проживання направлені вимоги про повернення грошових коштів у сумі 513390 гривень.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України(далі ЦК) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошовікошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики єукладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного позивачем доведено, що між сторонами дійсно укладались договори позики, за якими ОСОБА_2 передавались грошові кошти в іноземній і національній валютах.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Згідно статті 77 ЦПК,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними і допустимими доказами факту не передання йому грошових коштів при укладанні договорів позики. Зазначені заперечення відповідача спростовуються написаними ним особисто розписками, які містять посилання на те, що гроші отримані ОСОБА_2 при підписанні розписок.

З огляду на порушення строків повернення боргу за договорами позики, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення боргу на користь ОСОБА_1 .

Щодо стягнення боргу в іноземній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК, а також частини першої статті 1049 ЦК належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 12.02.2020 року у справі № 758/6175/16-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення боргу у валюті, визначеній договором, у сумі 49780 доларів США і в сумі 5133909 гривень.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів боргу як з подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 49780 доларів США і від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 513390 гривень, при цьому в розписках не зазначено, на які цілі отримані позики, і не вказано, що ОСОБА_3 , як дружина, давала згоду на їх отримання.

Тлумачення ч.4 ст.65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він уважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід передусім спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Аналогічний висновок зробив і ВСУ в постанові від 19.06.2013 у справі №6-55цс13.

В ухвалі від 19.07.2017 ВС, зокрема, акцентував увагу на необхідності встановлення того, чи були позичені кошти витрачені чоловіком в інтересах сім`ї.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що кошти в сумі 49780 доларів США і в сумі 5133909 гривень, одержані ОСОБА_2 за договорами позики, використані в інтересах сім`ї.

Таким чином, позивачем не доведено те, що правочин укладався в інтересах подружжя, а тому відповідач ОСОБА_3 не несе солідарної відповідальності за зобов`язаннями її чоловіка відповідача ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча §1 ст.6 конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (п.58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Seryavinandothers v. Ukraine», №4909/04).

Враховуючи викладене, у задоволенні позову відносно відповідача ОСОБА_3 слід відмовити.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 06 червня 2018 року в іноземній валюті в сумі 49780 доларів США і за договором позики від 04 липня 2018 року в сумі 513390 гривень.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази як окремо, так і у їх взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1 обрав належний спосіб захисту своїх цивільних прав та довів наявність законних підстав щодо стягнення заборгованості за договорами позики, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 11350 грн і 454 грн, а всього 11804.

У зв`язку із поданням представником клопотання про надання доказів понесених витрат в порядку ч.8 ст.141 ЦПК, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати і встановити строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат, що узгоджується із п.5 ч.7 ст.265 ЦПК.

На підставі викладеного, ст. ст. 512,514,526, 530, 611, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 280-282, 354 ЦПК, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договорами позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість: за договором позики від 06 червня 2018 року в іноземній валюті в сумі 49780 (сорок дев`ять тисяч сімсот вісімдесят) доларів США і за договором позики від 04 липня 2018 року в сумі 513390 (п`ятсот тринадцять тисяч триста дев`яносто) гривень.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 11804 (одинадцять тисяч вісімсот чотири) гривень 00 копійок.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати за заявою позивача, подану в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України на 28 вересня 2021 року о 15-00 годині в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя за адресою: м.Запоріжжя, вул.Олександрівська,6.

Встановити позивачу ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення зазначеного рішення суду (оголошення вступної і резолютивної частини). У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про вирішення питання стягнення судових витрат залишається без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 03 вересня 2021 року.

Суддя Р.С. Солодовніков