Провадження №22-ц/824/6632/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплову енергію до 01.05.2018 року в розмірі 4 535, 48 грн., інфляційні збитки у розмірі 297, 70 грн., 3% річних у розмірі 170,36 грн., а також заборгованість за спожиту від КП «Київтеплоенерго» теплову енергію за період із березня 2019 року по січень 2020 року в розмірі 6 327, 91 грн., пеню у розмірі 559, 56 грн., інфляційні збитки в розмірі 49, 68 грн. та 3% річних у розмірі 77, 79 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а позивач набув право вимоги, зокрема, до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 року теплової енергії. Відповідно до п. 428 додатку № 1 до договору цесії позивач набув право вимоги за спожиту до 01.05.2018 року відповідачем ОСОБА_1 теплову енергію за договором № 3050105 в розмірі 4535,48 грн. В порушення умов договору та норм законодавства, відповідач не вніс зазначену плату за отриману теплову енергію, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 4535,48 грн., на яку було в порядку ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні збитки в сумі 297,70 грн. та три відсотки річних в сумі 170,36 грн.

Крім того, позивач зазначає, що з 01.05.2018 року надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, яку постачає КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», однак свої зобов`язання щодо вчасної та повної оплати спожитих послуг з постачання теплової енергії відповідач виконує неналежно, внаслідок чого за період із березня 2019 р. по січень 2020 р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 6327,91 грн. Крім того, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України на вказану заборгованість нараховано інфляційні втрати в сумі 49,86 грн., три відсотки річних в сумі 77,79 грн., а також пеню в сумі 559,56 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення боргу за період з січня 2018 року по квітень 2018 року у розмірі 4 535, 48 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 297, 70 грн., 3% річних у розмірі 170, 36 грн. та судовий збір сплачений за подання позову, стягнути з відповідача на користь апелянта судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що позивач прийняв право вимоги стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 4 535, 48 грн. та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії. Посилаючись на ст. 322, 512, 514 ЦК України зазначив, що суд першої інстанції повністю позбавив можливості позивача скористатися своїм правом вимоги за договором цесії щодо стягнення коштів з відповідача.

04 червня 2021 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а позивач набув право вимоги, зокрема, до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 року теплової енергії.

Відповідно до п. 428 додатку № 1 до договору цесії, позивач набув право вимоги за спожиту до 01.05.2018 року відповідачем ОСОБА_1 теплову енергію за договором № 3050105 в розмірі 4535,48 грн.

У зв`язку з несплатою коштів за отриману теплову енергію, у відповідача утворилась заборгованість в сумі 4535,48 грн., на яку було в порядку ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні збитки в сумі 297,70 грн. та 3% річних в сумі 170,36 грн.

З 01.05.2018 року надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, яку постачає КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо вчасної та повної оплати спожитих послуг з постачання теплової енергії у нього за період із березня 2019 р. по січень 2020 р. наявна заборгованість в сумі 6327,91 грн. Позивачем в порядку ст. 625 ЦК України на вказану заборгованість нараховано інфляційні втрати в сумі 49,86 грн., три відсотки річних в сумі 77,79 грн., а також пеню в сумі 559,56 грн.

Позивач надав суду розрахунки заборгованості та вимогу КП «Київтеплоенерго» від 19.08.2019 року, відповідно до якої відповідачу було запропоновано сплатити до 01.09.2019 р. борг станом на 01.08.2019 р. у розмірі 2749,79 грн. Будь-яких даних щодо наявності у відповідача боргу до 01.05.2018 року в сумі 4535,48 грн. зазначена вимога не містить.

Відповідачем було надано суду позасудову вимогу КП «Київтеплоенерго» від 16.07.2020 р., відповідно до якої позивачем було повідомлено відповідачу про наявність боргу станом на 01.07.2020 року в сумі 8088,32 грн.

07.09.2020 року відповідачем було здійснено оплату на користь позивача в сумі 8088,32 грн., що підтверджується копією відповідного платіжного доручення.

09.09.2020 року позивачем було оформлено та 14.09.2020 року фактично направлено до суду позов про стягнення із відповідача заборгованості, що підтверджується відповідною відміткою, яка міститься на конверті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем розміру нарахованої суми заборгованості, який було пред`явлено до стягнення, а також несплати відповідачем боргу до подачі позову до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Позивач стверджує, що у відповідача перед ним існує заборгованість з оплати споживчої теплової енергії за період до 01.05.2018 року та за період з березня 2019 року по січень 2020 року. Інша сторона не заперечує свого обов`язку сплачувати позивачу вартість спожитої теплової енергії. За таких умов доведенню в рамках справи підлягає саме стан розрахунків між сторонами, тобто розмір заборгованості відповідача перед позивачем.

Позивач стверджував, що станом на січень 2020 року загальний розмір заборгованості складав 12 018, 82 грн. В той же час відповідач надав до суду досудову претензію, відповідно до якої весь розмір загальної заборгованості відповідача станом на 01.07.2020 року з оплати теплової енергії становить 8 088, 32 грн. При цьому вказана сума була сплачена до подачі позову. В ході розгляду справи позивач не довів того, що зазначений ним же самим в досудовій претензії загальний розмір заборгованості станом 01.07.2020 року не відповідає дійсним обставинам справи. За таких умов підстави для критичного відношення до неї у суду відсутні.

Відповідач до подачі позову погасив весь розмір заявленої позивачем заборгованості станом на 01.07.2020 року, тому підстави для задоволення позову відсутні, що і констатував суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько