КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
Справа №381/683/21 Головуючий у І інстанції Соловей Г.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 21 лютого 2013 року, відповідно до умов якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому відповідач та AT КБ «ПриватБанк» 25 січня 2019 року підписали Додаткову угоду № SAMDN9464, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена.

Станом на 04 січня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 37105 грн. 82 коп., яка складається з: 26 грн. 48 коп. заборгованість за кредитом, 1892 грн. 03 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 35187 грн. 31 коп. - заборгованість за пенею.

На підставі викладеного в позові, банк просив суд першої інстанції позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача вказану заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги банк зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені є незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування всіх обставин справи.

Так, суду першої інстанції була надана копія заяви в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що згоден що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг, а також зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил та самостійно знайомитися з їх змістом.

Активація відповідачем картки також свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.

Окрім того, з метою створення сприятливих умов для погашення боргу між відповідачем та позивачем 25 січня 2019 року було підписано додаткову угоду, за умовами якої було передбачено прощення боргу в разі належного виконання зобов`язань, що були встановлені додатковою угодою. Разом з тим, відповідач належним чином не виконав умови додаткової угоди, відповідно прощення боргу не відбулось.

При цьому, суд першої інстанції не погоджуючись з розміром пені, повинен був самостійно здійснити таких розрахунок.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 21 лютого 2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався.

У анкеті-заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що дана заява з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

25 січня 2019 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 підписано Додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN9464, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди.

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка виникла в період з дати видачі кредиту, а саме: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 39435,58 грн., штрафу на 0 грн. Строк повернення кредиту відповідно до п. 1.3 Додаткової угоди до 25 липня 2019 року.

Згідно п. 1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбаченої п. 1.2, Умова про зміну процентної ставки, передбаченої п. 1.4 Угоди не поширюються.

Відповідно до п. 1.7 в разі порушення Клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено п. 1.7.2 Угоди.

Згідно п. 1.4 Угоди процентна ставка по кредиту становить 0,01 %.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Також відповідачем було підписано графік погашення боргу за реструктуризацією на термін 6 місяці, щомісячний платіж - 1562, 17 грн., з 25.02.2019 року по 25.06.2019 року, 1562,22 грн. - 25.07.2019 року.

Як зазначив позивач, відповідачем були порушенні умови договору і станом на 04 січня 2021 року за ним рахується заборгованість у розмірі 37105,82 грн., яка складається з: 26,48 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1892,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 35187,31 грн. - заборгованість за пенею.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві відповідача від 21 лютого 2013 року, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені, її розмір та порядок нарахування. Таких умов не містить також і Додаткова угода до кредитного договору № SAMDN9464 від 25 січня 2019 року, а тому позовні вимоги щодо нарахування та стягнення пені є недоведеними.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може повною мірою погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не відповідає вказаним нормам процесуального права, оскільки ухвалено за неповного з`ясування обставин справи.

Так, статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причин, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії на отримання вказаного доказу.

Як передбачено у ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України).

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем у справі, останній звернувся до ПриватБанку і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

25 січня 2019 року сторони підписали додаткову угоду до договору, відповідно до якої узгодили розмір боргу по кредиту у сумі 50462, 72 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу, зокрема пені у розмірі 39435,58 грн., за умови сплати відповідачем погашення кредиту у визначеному п. 1.5 додаткової угоди порядку та згідно графіку погашення, зокрема відповідач зобов`язався здійснити платіж на погашення заборгованості в розмірі не менше 1654,07 грн. у строк не пізніше 25 січня 2019 року, а подальше погашення заборгованості здійснюється шляхом здійснення платежів у розмірі по 1562,17 грн. до 25 числа місяця протягом шести місяців, розмір останнього платежу складає 1562,22 грн.

У п.1.6 додаткової угоди сторони погодили, що ця угода згідно ст.212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: умови про прощення (анулювання) процентів, пені та штрафу вступають в дію у випадку своєчасного внесення платежів (п.1.5 угоди), а у випадку порушення строків та розміру погашення кредиту, умови додаткової угоди по анулювання частини боргу не застосовуються.

Встановлено, що відповідач не виконав умов додаткової угоди від 25 січня 2019 року про погашення кредиту шляхом сплати суми 1654,07 грн. не пізніше 25 січня 2019 року та послідуючих сплат до 25 липня 2019 року на погашення заборгованості у розмірі по 1562,17 грн.

Разом з тим, з наданого банком розрахунку боргу вбачається, що відповідач сплатив 21 березня 2019 року 6511,66 грн., 26 квітня 2019 року - 21,91 грн., 10 червня 2019 року - 1396,93 грн., інших платежів на погашення боргу, відповідно до умов додаткової угоди не здійснювала. Але після закінчення строку дії додаткової угоди від 25 січня 2019 року, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач 11 грудня 2019 року сплатив ще 2851,34 грн., однак належним чином не виконав умови додаткової угоди, чим порушив взяті на себе зобов`язання перед банком.

За таких обставин умова п.1.2 додаткової угоди про прощення (анулювання) боргу за процентами і пенею на підставі п.1.6 цієї угоди не застосовується, а відтак пеня підлягають стягненню на користь банку.

Однак, суд апеляційної інстанції, вважає, що заявлений банком розмір пені у сумі 35187,31 грн. є значно більшим за розмір заборгованості за тілом кредиту, що є непомірним тягарем на споживача фінансових послуг й не може бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, таким чином суд апеляційної інстанції вважає доцільним зменшити розмір пені.

Так, вирішуючи питання про розмір пені, який підлягає стягненню, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також публічного інтересу.

Нормами цивільного законодавства встановлено, що порушення однією із сторін договору зобов`язань перед іншою стороною має своїм наслідком передбачену законом або договором відповідальність порушника, в тому числі у вигляді неустойки (пеня, штраф). Однак, така відповідальність повинна ґрунтуватися на вищезгаданих засадах цивільного права і бути адекватною як тяжкості порушення, так і розумним межам захисту прав іншої сторонни, право якої порушено.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року.

Пеня у розмірі 35187,31 грн., яку просить стягнути банк, очевидно та поза всяким розумним сумнівом порушує засади справедливості, добросовісності, розумності, буде тягарем для споживача і призведе до отримання банком невиправданих додаткових прибутків.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істостне значення.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26923/16-ц).

Під розміром збитків за змістом ч.3 ст. 551 ЦК України слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі № 6-473 цс16).

Крім того, обов`язковим є встановлення судом інших обставин, які мають істотне значення. Це питання є оціночним і вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

З урахуванням того, що борг по тілу кредиту становить 26,48 грн., а також враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язання, добровільність виконання зобов`язань, апеляційний суд визначає пеню у розмірі 1000 грн., що на думку суду апеляційної інстанції відповідатиме засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Суд першої інстанції наведених положень закону не врахував, та не звернув уваги, що укладена між сторонами за взаємною згодою додаткова угода, породжує для них права і обов`язки та є обов`язковою для виконання сторонами, в тому числі дана угода свідчить про визнання відповідачем свого боргу за кредитом у розмірі 50462,72 грн. та визнання ним своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення цього боргу за певних умов, що і призвело до неправильних висновків суду в частині відмови в стягненні з відповідача пені.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення не повною мірою відповідає вказаним вимогам, а тому підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Так, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови в стягненні пені, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення пені та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена частково, а саме на 2,9 %, то з відповідача на користь банку слід стягнути судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 96,77 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за пенею в розмірі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 96 грн. 77 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та не переглядалось судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач:Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зареєстроване місце знаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001, , розрахунковий рахунок для погашення заборгованості та сплати судових витрат НОМЕР_1 , МФО 305299.

Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя-доповідач

Судді: