Ухвала

17 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 201/10904/20

провадження № 61-14447 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - приватний нотаріус Огородник Леся Василівна, про визнання права власності на недоотриману пенсію,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на недоотриману за життя його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії у розмірі 7 831,01 грн та зобов`язати відповідача виплатити йому вказану суму.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію у розмірі 6 194,00 грн в порядку спадкування за законом. Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_3 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6 194,00 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року, стягнуто з Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області витрати на правову допомогу у розмірі 4 943,00 грн.

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року та змінити рішення, яким відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 7 831,01 грн, яка станом на 1 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000), тому в силу вимог закону ця справа є малозначною за ціною позову.

При цьому, заявник оскаржує судові рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, які становлять 4 943,00 грн.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що ця справа має для нього виняткове значення, оскільки кошти стягнуті оскаржуваними судовими рішеннями підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції. Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявністьчи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській областіподало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - приватний нотаріус Огородник Леся Василівна, про визнання права власності на недоотриману пенсію.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара