Постанова

Іменем України

15 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 752/19847/16-ц

провадження № 61-18620св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - Національний університет біоресурсів і природокористування України,

суб`єкт, дії якого оскаржуються - старший державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Удавицька Євгенія Валентинівна,

заінтересована особа (стягувач)-ОСОБА_1 ,

представник заінтересованої особи (стягувача) - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України на постанову Київського апеляційного суду

від 12 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У серпні 2019 року Національний університет біоресурсів і природокористування України (далі - НУБіП України) звернувся до суду зі скаргою дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

Удавицької Є. В. (далі - Голосіївський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві), заінтересована особа - ОСОБА_1 , у якій просив:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні

№ 59667533, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, Головне управління по АТ ОЩАД м. Київ, МФО 322669, Голосіївське відділення АТ ОЩАД м. Київ МФО 320304 та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн та скасувати зазначену постанову;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 59667533, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 329292,03 грн та скасувати зазначену постанову.

Скарга мотивована тим, що рішенням Голосіївського районного суду

м. Києва від 06 листопада 2018 року у справі № 752/19847/16-ц поновлено ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП Україниз 31 жовтня 2016 року; стягнуто з НУБіП Українина користь ОСОБА_1 83 669,10 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2016 року по 06 листопада 2018 року та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення

ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП Україниз 31 жовтня 2016 року допущено до негайного виконання. Стягнуто з НУБіП України на користь держави 1 762 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з НУБіП України на користь ОСОБА_1 шляхом збільшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 83 669,10 грн до 273 941,85 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правову допомогу адвоката, у сумі 15 000 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 лютого

2019 року стягнуто з НУБіП Українина користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 21 380 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року.

29 липня 2019 року старшим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС

м. Київ ГТУЮ у м. Києві УдавіцькоюЄ. В. відкрито виконавче провадження

№ 59667533 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц, виданого

23 липня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва, у рамках якого винесено постанови від 09 серпня 2019 року про накладення арешту на грошові кошти, розмішені на рахунках боржника та на все майно боржника у межах суми стягнення 329 292,03 грн.

Заявник вважає, що зазначені вище рішення старшого державного виконавця Удавіцької Є. В. є незаконними, оскільки НУБіП України є державним закладом вищої освіти, який проводить свою діяльність за рахунок коштів державного бюджету та є бюджетною установою, а тому рішення про стягнення грошових коштів повинно виконуватись згідно частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» органами Казначейської служби, що не було враховано державним виконавцем.

Посилаючись наведене, заявник просив скаргу задовольнити.

Короткий зміст судових рішення судів попередніх інстанцій

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року скаргу НУБіП України задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні

№ 59667533 про накладення арешту на грошові кошти, розміщені на рахунку

АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, Головне управління по АТ ОЩАД м. Київ, МФО 322669, Голосіївське відділення АТ ОЩАД м. Київ МФО 320304 та всіх інших відкритих рахунках, а також коштів, розміщених на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках боржника, на які законом заборонено накладення арешту та/або звернення стягнення, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС

м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. про арешт коштів боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 59667533, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, Головне управління по АТ ОЩАД м. Кив, МФО 322669, Голосіївське відділення АТ ОЩАД м. Київ МФО 320304 та всіх інших відкритих рахунках, а також коштів на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках боржнику, на які законом заборонено накладення арешту та/або звернення стягнення, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є. В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадження

№ 59667533, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.

Скасовано постанову про арешт майна боржника від 09 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 59667533, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 329 292,03 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник є державним навчальним закладом вищої освіти, який проводить свою діяльність за рахунок коштів державного бюджету, є бюджетною установою, а тому виконання рішення суду має відбуватися у спосіб, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року

№ 845.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги НУБіП України.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до вимог закону органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, виконують рішення про стягнення коштів з державних органів, а не з державних організацій (закладів, установ) до яких відноситься боржник, а тому вживаючи заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні №59667533Ю,старший державний виконавець Удавіцька Є. В. діяла у межах визначених законом повноважень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга НУБіП України, у якій заявник просив скасуватипостанову Київського апеляційного суду

від 12 листопада 2020 року та залишити в силі ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 2, 3 частини першої цієї статті 389 ЦПК України, та витребувано матеріали справи.

Касаційна скарга НУБіП України, у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року

№ 845, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16 грудня

2019 року у справі № 219/8720/16-ц. Апеляційний суд не звернув увагу, що правовідносини, пов`язані зі стягненням коштів із державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, регулюються частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України, Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року

№ 845. Суд також неправильно застосував статтю 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», частиною першою якої визначено відповідно до якої процедури має здійснюватися виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів, у тому числі бюджетних установ.

Заявник також вказував на те, він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року у справі № 752/19847/16-ц поновлено ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП України з 31 жовтня 2016 року; стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2016 року по 06 листопада 2018 року у розмірі 83 669,10 грн та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП Україниз 31 жовтня 2016 року допущено до негайного виконання. Стягнуто з НУБіП України на користь держави 1 762 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з НУБіП України на користь ОСОБА_1 , збільшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 83 669,10 грн до 273 941,85 грн, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правову допомогу адвоката, у розмірі 15 000 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 лютого

2019 року стягнуто з НУБіП Українина користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову (правничу) допомогу адвоката в розмірі 21 380 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року.

Cтаршим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцькою Є. В. відкрито виконавче провадження № 59667533 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц, виданого 23 липня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва, у рамках якого винесено постанови від 09 серпня

2019 року про накладення арешту на грошові кошти, розмішені та рахунках боржника та на все майно боржника у межах суми стягнення 329 292,03 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга НУБіП України підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ,

від 13 грудня 2011 року).

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду

від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_2 , який діяв в інтересах

ОСОБА_1 , поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року, відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва

від 13 листопада 2019 року.

Супровідним листом від 08 жовтня 2020 року, апеляційний суд направив учасниками справи до відома копію ухвали суду від 08 жовтня 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 12 листопада 2020 року на 11 год 15 хв, з викликом у судове засідання учасників судового процесу.

У касаційній скарзі на постанову Київського апеляційного суду

від 12 листопада 2020 року НУБіП України, серед іншого, посилався на те, що він, як заявник у справі, не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128 - 130 ЦПК України.

Згідно з частиною п`ятою статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у цьому випадку може свідчити лише розписка.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що НУБіП України був повідомлення про розгляд справи апеляційним судом 12 листопада 2020 року.

Наявна на а. с. 110 т. 6 судова повістка-повідомлення у повній мірі не доводить про належне повідомлення про розгляд справи апеляційним судом, оскільки матеріали справи не містять доказів про її направлення та вручення.

Колегія суддів не бере до уваги наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а. с. 113, 115 т. 6), оскільки їх зміст свідчить про отримання заявником лише копії ухвали Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 08 жовтня 2020 року.

Таким чином, НУБіП України не був належним чином повідомлений про розгляд справи апеляційним судом, а тому обґрунтованими є доводи касаційної скарги НУБіП України про неналежне повідомлення заявника (боржника) про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції під час попереднього розгляду справи скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Узагальнюючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтованість інших доводів касаційної скарги не підлягають перевірці з огляду на встановлене касаційним судом порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак