Справа № 390/1440/20
Провадження № 2/390/139/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Бойко І.А.,

при секретарі - Шматковій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Романяк Микола Ярославович, до Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича про розірвання договору емфітевзису,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ФГ Ковалевського В.І. про розірвання договору емфітевзису, який обґрунтував тим, що йому належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0241, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, Кропивницького району Кіровоградської області. Між ним та відповідачем 03.12.2014 року укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно якого він передав належну йому земельну ділянку в платне користування строком на 20 років. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити позивачу 107118,12 грн щорічно рівними частинами до 31 грудня поточного року. Відповідачем допущено істотне порушення умов договору, оскільки від дати настання строку виконання зобов`язання він не виплачує плату за користування земельною ділянкою. За 2015-2019 роки відповідачем не виплачено плату за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач позбавлений того, на що розраховував при укладанні договору. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати плати за договором є порушенням його істотних умов, що є правовою підставою для розірвання договору, тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати вказаний договір та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем.

Представник відповідача голова ФГ Ковалевського В.І. у відзиві на позовну заяву позов не визнав та зазначив, що оплата за договором підтверджується відомостями розрахунку за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0241. За 2015 рік позивач за договором отримав 8500 грн, за 2016 рік 10000 грн, за 2017 рік 12000 грн, за 2018 рік 30000 грн, за 2019 рік 10000 грн., що на думку представника відповідача свідчить про безпідставність доводів позивача, викладених в позовній заяві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. До відзиву долучив ксерокопії документів.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що надані представником відповідача документи подані в копіях, вони містять численні виправлення та описки, що свідчить про невідповідність обставинам, на які вказує представник відповідача. У відомостях за 2015-2019 роки отримувачем коштів вказано ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , однак договір укладено з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , кадастровий номер земельної ділянки, за який отримані кошти також відсутні, отже з вказаних документів не можливо зробити висновок про те, що позивач отримував від відповідача плату по спірному договору емфітевзису. Крім того, між сторонами укладено договір емфітевзису, а не договір оренди землі. Виправлення в видаткових касових відомостях забороняються, тому подані представником відповідача документи не є допустимими доказами.

Представник відповідача голова ФГ Ковалевського В.І. в письмових поясненнях, наданих до суду, зазначив, що у відомостях про отримання коштів зазначено ОСОБА_2 , якому належали дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0241, :02:000:0242. Спадкоємцями ОСОБА_2 є його діти позивач: ОСОБА_1 , який успадкував земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0241, та ОСОБА_3 , яка успадкувала іншу земельну ділянку, отже позивачу відомо, на якій підставі підписи у відомостях виконувались напроти прізвища його батька. В частині того, що відомості не містять нумерації та підпису керівника, представник відповідача пояснив, що відомості про видачу коштів складались відносно близько трьохсот осіб, які отримують плату в різний час. Оригінали відомостей містять печатку та підпис керівника фермерського господарства, які представник відповідача надасть в судовому засіданні.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника адвоката Романяка М.Я. до суду надійшло клопотання, в якому він позов підтримує, просить розгляд справи проводити без його участі. В окремо поданому клопотанні просив залишити без розгляду його клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно повідомлень про отримання поштових відправлень, тому розгляд справи проведено без його участі.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 230132919 від 29.10.2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1277 від 06.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Фрунза О.Б. є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0241, площею 7,1157 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11).

03.12.2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ковалевського В.І.» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), за умовами якого ОСОБА_1 право володіння та право цільового користування земельною ділянкою, з кадастровим номером :02:000:0241, передав ФГ «Ковалевського В.І.» строком на 20 років. Відповідно до умов вказаного договору, а саме: п.2.1, 2.2 передача емфітевтичного права відбувається, за 107118,12 грн, оплата якої проводиться щорічно рівними частинами до 31 грудня поточного року. Відповідно до п.5.3 договір вважається укладеним з моменту державної реєстрації речового права. Пункт 8 передбачає розірвання договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом (а.с.13-16).

Згідно акта приймання-передачі об`єкту емфітевзису від 03.12.2014 року ОСОБА_1 передав ФГ ОСОБА_4 земельну ділянку (а.с.17).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права № 35142889 від 19.03.2015 року вбачається, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) внесено до вказаного державного реєстру 19.03.2015 року, номер запису 9099620 (а.с.12, 18-19).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК).

Згідно з частиною другою статті 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України (частина перша статті 1021 ЗК України).

Одним з речових прав на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (пункт 3 частини першої статті 395 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Згідно зі статтею 410 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої-другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Норма пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 168.4.9 пункту 168.4 статті 168 ПК України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, нараховані податковим агентом з доходів за здавання фізичними особами в оренду (суборенду, емфітевзис) земельних ділянок, земельних часток (паїв), виділених або не виділених в натурі (на місцевості), сплачуються таким податковим агентом до відповідного бюджету за місцезнаходженням таких об`єктів оренди (суборенди, емфітевзису).

На підтвердження здійснення оплати за договором емфітевзису, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ Ковалевського В.І., останнім суд надані ксерокопії відомостей розрахунків за оренду паїв за 2015-2019 роки та видаткового касового ордеру.

Надаючи оцінку вищевказаним документам, суд зазначає, що нормами глави 48 ЦК України визначено такі принципи (умови) належного виконання зобов`язання: виконання зобов`язання належними сторонами (ст. 527 ЦК України); виконання у належний спосіб (ст. 529 ЦК України - виконання зобов`язання частинами); належний строк (термін) виконання зобов`язання (ст. 530 ЦК України); належне місце виконання зобов`язання (ст. 532 ЦК України), а також щодо належного предмета.

Імперативними приписами ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог ч.2 ст.79, ч.6 ст.81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Доводи представника відповідача, що надані ним документі підтверджують належне виконання ним оплати договору, суд вважає непереконливими, оскільки документи, долучені ним до відзиву, не відповідають вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Національним банком України, тому суд їх відхиляє.

В судові засідання представник відповідача не з`явився, та не навів суду інших доводів на спростування факту прострочення здійснення платежів за користування земельною ділянкою позивача в 2015-2019 роках, належних, допустимих і достовірних доказів на їх обґрунтування суду не надав, що свідчить про невиконання ним обов`язків по оплаті за договором, що є істотним порушенням умов договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 03.12.2014 року.

За правилами ст.651 ЦК України умовою розірвання договору в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року у справі №6-146цс12, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №183/262/17, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №527/570/17-ц та від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 27 січня 2020 року в рамках справи №469/908/15-ц, провадження №61-34891св18.

Отже, встановлені судом обставини свідчать, що ФГ ОСОБА_4 впродовж 2015-2019 років неодноразово та систематично порушувались істотні умови договору емфітевзису, укладеного між ним та ОСОБА_1 , щодо сплати останньому належних платежів за передане право володіння та цільового користування земельною ділянкою.

Згідно ч.2, ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірваннядоговору.

Таким чином, позовні вимоги щодо розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 03.12.2014, що укладений між ОСОБА_1 та ФГ Ковалевського В.І. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 16, 395, 407, 410, 526-527, 529, 530, 626, 628, 629, 638, 651, ЦК України, ст.90, 102-1 ЗК України, керуючись ст.ст.4-5, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Романяк Микола Ярославович, до Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича про розірвання договору емфітевзису, - задовольнити повністю.

Розірвати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 03.12.2014, що укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством Ковалевського В.І., інше речове право по якому зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Фермерським господарством ОСОБА_4 19.03.2015 року № 9099620.

Стягнути з ФГ «Ковалевського В.І.» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач: Фермерське господарство «Ковалевського В.І.», вул.Шевченка, 68, с.Миколаївка, Кропивницького району Кіровоградської області, поштовий індекс 27634, .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко

/підпис/

«Згідно з оригіналом»

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко

Дата засвідчення копії 08.09.2021 року.