Справа № 526/1470/21
Провадження № 2/526/552/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 вересня 2021 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Киричка С.А.,

з участю секретаря Широколави О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми авансу,

встановив:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення суми авансу, де просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його корить суму авансу в розмірі 100000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на початку вересня 2019 року між ним та ОСОБА_2 відбулася усна домовленість про купівлю-продаж частки основних засобів, що належать ОСОБА_3 у споживчому товаристві «Лісова пісня» по ціні сто тисяч грн. в термін протягом року, але не пізніше вересня 2020 року.

ОСОБА_3 є одним з трьох засновників СТ «Лісова пісня» і володіє 1/3 частиною підприємства. 04.09.2019 року позивач на виконання своїх обов`язків сплатив авансом ОСОБА_2 кошти в сумі 100000 грн. Підтвердженням цьому є розписка. В подальшому, відповідач отримавши кошти, не виконав свої зобов`язання по укладенню договору.

З огляду на вищевикладене позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 18.06.2021 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження отримана, про що свідчить поштове повідомлення.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу частки основних засобів, що належать ОСОБА_3 у споживчому товаристві «Лісова пісня» по ціні сто тисяч грн. в термін протягом року, але не пізніше вересня 2020 року.

Відповідно до розписки від 04.09.2019 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 100 000,00 грн від ОСОБА_1 як передоплату за основні засоби частки СТ «Лісова пісня» ОСОБА_3 .

Відповідно дост. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1ст. 570 ЦК України, встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком.

В такому випадку, такі кошти, відповідно до ч. 2ст. 570 ЦК України- є авансом.

Відповідно до ст. 610 ЦК Українипорушення зобов`язання є його невиконання.

Статтею 530 ЦК Українивизначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч.4ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Крім того, слід зазначити, що аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року в справі №6-176цс12. Зокрема, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що згідно із ч. 2ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки, на думку суду, відповідачем не було спростовано доводів позивача, щодо того, що саме з його вини та його навмисними діями не було укладено договору купівлі - продажу.

Таким чином, суд вважає, що оскільки договір купівлі - продажу, який за своєю формою та змістом відповідав вимогати закону, між сторонами у справі укладений не був, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу, з зазначених підстав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

02 липня 2021 року сторонами укладено договір про надання правової допомоги №36, а також надано перелік наданих послуг та рахунок-фактуру на суму 9926 грн., який підписаний клієнтом та адвокатом.

Таким чином, стороною позивача документально доведено факт надання адвокатом Сергієнком В.І. правової допомоги позивачу ОСОБА_1 , а тому витрати підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду україни від 03.10.2019 року у справі №922/445/19).

Позивач за даним позовом звільнений від сплати судових витрат, оскільки є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , видане 08.07.2015 року і є безтерміновим, тому згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує їх з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81,141,200,258-259,263-265,280-282 ЦПК України, ст.ст.525,526,533,570 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми авансу задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області 25.01.2005року, ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: 37343, с.Рашівка Миргородського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області 13.01.1998 року, ІПН НОМЕР_5 , адреса проживання : АДРЕСА_1 кошти, передані як аванс в сумі 100000 (сто тисяч ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області 25.01.2005року, ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: 37343, с.Рашівка Миргородського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області 13.01.1998 року, ІПН НОМЕР_5 , адреса проживання : АДРЕСА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 9926,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Гадяцьким РВ УМВС України в Полтавській області 25.01.2005року, ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: 37343, с.Рашівка Миргородського району Полтавської області на користь держави судовий збір в розмірі 1000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.09.2021 року.

Суддя: С. А. Киричок