ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Херсон

справа № 653/2807/20

провадження № 22-ц/819/1531/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Берлімової Ю.Г. від 05 квітня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 03 квітня 2015 року сторони уклали кредитний договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 27 серпня 2020 року становить 19 477,15 грн, із яких: 13 904,99 грн - заборгованість за кредитом, 5 322,16 грн заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 250 грн пеня.

Заочним рішенням суду від 05 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотків не відповідають умовам укладеного сторонами в порядку частини 1 статті 634 ЦК України договору, суперечить нормам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та наданим доказам, зокрема анкеті-заві, підписавши яку відповідач підтвердив факт ознайомлення з умовами кредитування, викладеними в Умовах та Правилах надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку, зроблені без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку зі сплати заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками і пені, так як банк не надав належних доказів у підтвердження як факту надання кредитних коштів, так і умов кредитування і розміру можливої заборгованості, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» не містять підпису відповідача і їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 03 квітня 2015 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору, типу кредитної карти та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту. В ній зазначені лише анкетні дані відповідача без посилання на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а надані банком у підтвердженні своїх доводів витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», в яких визначено базова процентна ставка за кредитами, обов`язковий щомісячний платіж, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, не підписані позичальником (а. с. 6-18).

За розрахунком банку станом на 27 серпня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 19 477,15 грн, із яких: 13 904,99 грн - заборгованість за кредитом, 5 322,16 грн заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 250 грн пеня.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 квітня 2015 року послався як на тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», так і на витяг із Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За приписами статті 1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовідносин відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже, з огляду на те, що анкета-заява не містить істотні умови договору про його предмет (отримання кредиту), умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту укладення договору кредиту та його умов.

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких, визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких, визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом та пеню за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, у тому числі розмір і порядок нарахування кредитної заборгованості та неустойки, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» та Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна», які розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms , що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Умов та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Як зазначалося вище, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк містить лише анкетні дані відповідача без посилання на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг чи про заяву щодо надання банківських послуг.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Тарифи та Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися в період з часу виникнення спірних правовідносин (03.04.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у вересні 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, але не містить посилання на приєднання відповідача як другої сторони до запропонованого договору, а тому не свідчить про прийняття позичальником запропонованих йому умов.

Враховуючи, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms, які наявні в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, який в процесі судового розгляду не підтвердив умови укладеного з банком договору, їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного сторонами 03 квітня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети, яка в свою чергу є заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а не договору кредиту) та за своїм змістом взагалі не містить посилання на надання чи отримання кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік, як про це зазначено у позовній заяві. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді як отримання кредиту і його розмір, так і ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені.

За таких обставин та без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування; за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про отримання кредиту і його розмір, про сплату відсотків за користування кредитними коштами і неустойки за неналежне виконання позичальником умов договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», а також тарифи, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наведених банком обставин та є недостатніми для підтвердження факту укладення з ОСОБА_1 договору кредиту, в тому числі на зазначених позивачем умовах, враховуючи, що останній ці факти не визнав.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, твердження скаржника про невідповідність висновків суду позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, та щодо наявності доказів розміру кредитної заборгованості, які в тому числі були долучені до апеляційної скарги у вигляді банківської виписки, колегія суддів до уваги не приймає.

Так, відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучивши до апеляційної скарги банківську виписку у підтвердження розміру кредитної заборгованості, позивач доказів неможливості подання її до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не надав і на наявність таких не посилається, як і не надав доказів у підтвердження факту укладення з відповідачем договору кредиту та його умов, в той час, як оригінал зазначених документів має зберігатися у нього, що свідчить про відсутність у апеляційного суду повноважень приймати цей новий доказ, досліджувати його та робити відповідні висновки по суті спору.

Доводи скаржника про невідповідність висновків суду щодо безпідставності заявлених вимог в частині стягнення із позичальника процентів за користування кредитними коштами положенням статей 1054,1048 ЦК України, зокрема щодо права позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики та обов`язку позичальника сплатити відсотки, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як не підтвердивши належними та достатніми доказами сам факт укладення кредитного договору, позивач не вправі розраховувати на отримання процентів за користування кредитом.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 квітня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова