РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/12785/20

Провадження № 22-ц/4815/821/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С. С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2021 року (ухвалене у складі судді Гордійчук І.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином),-

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2 у вигляді побоїв, вона отримала легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Центральної міської лікарні Рівненської міської ради. Їй заподіяна фізична біль, психологічні та моральні страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи їх характер, тривалість та обсяг вона оцінює у 300000 гривень. Зазначила, що моральна шкода полягає у моральних та фізичних стражданнях, зокрема, щоденних думках, спогадах про наслідки психотравмуючої події, страхові та регулярній тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на проблемах одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасової відірваності від активного соціального життя, зниженні та нестійкості настрою, порушенні сну, емоційній напрузі, нервозності та дратівливості, побоюванні щодо майбутнього стану власного здоров`я. Крім того, зауважила, що заподіяна відповідачем моральна шкода полягає у катуванні, заподіяння їй сильного душевного болю, примушуванні відповідачем вчиняти дії, які суперечать її волі та принижували честь і гідність. На даний час існують проблеми зі здоров`ям у вигляді часткової втрати слуху. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні щодо неї злочинів передбачених частиною першою ст.162 та частиною другою ст.122 КК України. Наголошує, що на момент звернення до суду з позовом відповідач не сплатив їй жодних коштів з метою відшкодування моральної та матеріальної шкоди, не надавав допомоги і під час лікування, а тому просить суд стягнути з нього 300 000 гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені у справі фактичні обставини справи та аналіз наведених правових норм, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами з приводу підстав та порядку морального відшкодування шкоди, дають суду підстави дійти висновку, що протиправними діями відповідача, позивачу заподіяно ушкодження здоров`я, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням моральної шкоди, за які відповідач повинен нести відповідальність по їх відшкодуванню.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, місцевим судом враховано характер і тяжкість спричинених відповідачем тілесних ушкоджень, протиправність діяння її заподіювачем, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням ОСОБА_2 та вину останнього в її заподіянні, обсяг та глибину фізичного болю і душевних страждань, конкретні обставини, за яких позивачу було завдано моральну шкоду та враховуючи вимоги розумності і справедливості, недопущення безпідставного збагачення, суд визначив до стягнення моральну шкоду в сумі 100 000 гривень.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2 у вигляді побоїв, вона отримала легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Зазначила, що заподіяна відповідачем моральна шкода полягає у катуванні, заподіяння їй сильного фізичного болю, морального страждання, примушуванні відповідачем вчиняти дії, які суперечать її волі та принижували честь і гідність, перебування у стресових ситуаціях, порушенні нормального ритму життя внаслідок часткової втрати слуху, який не відновився і на даний час. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу: на лікування, участь у слідчих діях, на стадії досудового розслідування, участь у судових засіданнях, зверненні за правовою допомогою та обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які не компенсовані відповідачем і на цей час.

З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на "недопущення безпідставного збагачення позивача" і "визначення розміру моральної шкоди в розмірі 100000,00, яка підлягає відшкодуванню з відповідача" та викласти резолютивну частину рішення суду у наступній редакції: "Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В решті позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3000 гривень 00 копійок".

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що свою вину у вчиненні кримінальних правопорушеннях стосовно позивачки він не визнавав та не визнає і на даний час, адже тілесних ушкоджень ОСОБА_1 він не наносив. За ряду обставин, він погодився на звільнення від кримінальної відповідальності про що подав відповідні заяви до суду під час розгляду матеріалів кримінального провадження. Вважає, що позивач поданим до суду позовом намагається отримати від нього грошові кошти з метою власного збагачення. На його думку, вона жодними належними та допустимими доказами не довела обставини на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди.

За наведених обставин просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04.08.2020 р. по справі №569/7568/17, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.162 та ч.2 ст.122 КК України. За ч.1 ст.162 КК України ОСОБА_2 обрано міру покарання у вигляді двох років обмеження волі. Звільнено ОСОБА_2 від кримінального покарання, призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. За ч.2 ст.122 КК України ОСОБА_2 обрано міру покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КК України, на підставі п. «в» ст..1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-19.

Даним вироком цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення залишено без розгляду.

Вироком суду встановлено, що 11 грудня 2016 року, близько 05.30 год. ОСОБА_2 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, в порушення вимог ст.30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла та не допускає проникнення до нього не інакше як за вмотивованим рішенням суду, маючи умисел на незаконне проникнення до житла ОСОБА_1 та примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, перебуваючи в під`їзді, біля дверей квартири за адресою АДРЕСА_1 , шляхом здійснення сильного поштовху вхідних дверей вказаної квартири, незаконно, всупереч волі осіб, які на законних підставах проживають у ній, проник до квартири АДРЕСА_2 , за вказаною адресою, чим порушив право ОСОБА_1 на недоторканість житла.

Перебуваючи у квартирі за місцем проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у ході конфлікту, що виник на побутовому ґрунті та особистої неприязні, маючи умисел на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень за те, що вона не відповідала на його неодноразові телефонні дзвінки, умисно наніс їй не менше шести ударів по голові та тулубу, неодноразово при цьому наголошуючи, що навчить потерпілу відповідати на телефонні дзвінки, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на лівій кисті, на лівій сідниці, на лівому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, крововиливів на лівій щоці, на лівій вушній раковині, черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, травматичної перфорації барабанної перетинки справа, яка ускладнилась посттравматичним мезотинпанітом справа та ураженням звукопровідної системи справа, які відповідно до висновку експерта відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довго тривалості розладу здоров`я.

Після спричинення потерпілій ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 примусив її відповісти на його телефонний дзвінок, тим самим примусив потерпілу вчинити дії, які суперечать її волі.

Вирок суду набрав законної сили 04.09.2020р.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04.08.2020 р., згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

Відповідно до висновку експерта № Д-226 від 03 березня 2017 року, який позивачем долучено до матеріалів справи, слідує, що у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на лівій кисті, на лівій сідниці, на лівому стегні, на лівій щоці, лівій вушній раковині.

Згідно наданих медичних документів лікарями відмічені: черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, травматична перфорація барабанної перетинки справа, яка ускладнилася посттравматичним мезотимпанітом справа та ураженням звукопровідної системи справа.

Окрім того, зазначено, що перебування на амбулаторному лікуванні ОСОБА_1 згідно наданих на експертизу амбулаторних карт та даних консультативного висновку сурдолога з даними аудіограми перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілою 11.12.2016 року.

Тілесні ушкодження у вигляді травматичної перфорації барабанної перетинки справа, яка ускладнилася посттравматичним мезотимпанітом справа та ураженням звукопровідної системи справа згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.03.95 року №6 відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я. А тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: струсу головного мозку; крововиливів на лівій щоці, на лівій вушній раковині віднесено до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Всі інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно зазначеного висновку.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства, що визначено ч. 6 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтями 23, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, встановлені у справі фактичні обставини та аналіз наведених правових норм, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами з приводу підстав та порядку відшкодування моральної шкоди, місцевий суд дійшов вірного висновку, що протиправними діями відповідача, позивачу заподіяно ушкодження здоров`я, які знаходяться в причинному зв`язку із настанням моральної шкоди, за які відповідач повинен нести відповідальність по їх відшкодуванню.

Наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі заперечення щодо його вини у вчиненні кримінальних правопорушеннях стосовно позивачки та нанесення їй тілесних ушкоджень є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами справи, зокрема, вироком у кримінальній справі, який набрав законної сили.

Життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці.

Неможливо встановити "вартість" травми, визначити "ціну" здоров`я.

Так само неможливо виразити у конкретній грошовій сумі перенесені моральні переживання ОСОБА_1 , її моральні страждання та стрес, що супроводжувались у зв`язку з подією, яка відбулася 11 грудня 2016 року.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь- яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Справедливість, добросовісність та розумність, згідно з п. 6 ст. З ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Враховуючи характер і тяжкість спричинених позивачу тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_2 , протиправність його діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювана, вину останнього у заподіянні цієї шкоди, обсяг та глибину фізичного болю і душевних страждань ОСОБА_1 , виходячи із принципів розумності, справедливості і добросовісності, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди в сумі 100 000 гривень, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , то наведені у ній доводи в частині розміру моральної шкоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Разом з цим, обґрунтованими є її доводи про виключення із мотивувальної частини оскаржуваного рішення висновку суду щодо "недопущення безпідставного збагачення позивача", оскільки такі мотиви не стосуються предмету спору у даній справі, що є підставою для зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2021 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду щодо "недопущення безпідставного збагачення позивача" (стор. 4 абз. 3 рішення).

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.