Справа № 307/587/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації та Тячівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Попп Юліанна Миколаївна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2021 року, ухвалене суддею Бобрушком В.І., повний текст рішення складено 08.02.2021,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тячівської районної державної адміністрації та Тячівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позов обґрунтовував тим, що він народився та проживає у м. Тячів. З 2006 року і по даний час є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ), що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. Вказаний житловий будинок був придбаний та наданий його сім`ї у складі трьох чоловік (батьки та він) у 2001 році в рамках виконання заходів з ліквідації наслідків березневої повені 2001 року, у зв`язку з відселенням їх із будинку по АДРЕСА_3 . З часу свого вселення в будинок вони відкрито та добросовісно володіли ним, витрачали кошти на його утримання та сплату комунальних послуг, здійснювали всі права та повноваження добросовісного володільця.

ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово, у віці 49 років, померла його мати ОСОБА_2 . Через сім років, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого він і зайнявся питанням оформлення спадщини. З цією метою звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори, в якій за його заявою була заведена спадкова справа. Як повідомили його представнику в державній нотаріальній конторі, у зв`язку із таємницею вчинення нотаріальних дій, копії цієї справи на запит його адвоката надані бути не можуть. При підготовці документів, необхідних для оформлення свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом, з`ясувалося, що житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_4 , що призначався для потреб їхньої сім`ї, був придбаний у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим Тячівською державною нотаріальною конторою 21.05.2001 року за реєстровим №1-560. Вдома, у документах батька, йому вдалося відшукати тільки копію з дубліката вищевказаного договору, що був виданий його батькові при житті державним нотаріусом Дуйчак Т.А. 12.05.2006. Зі змісту цього договору вбачається, що стороною його в якості покупця виступав не батько, а Тячівська районна державна адміністрація, хоча за придбання цього будинку за вказаною у договорі ціною 26 500 гривень відповідач сплатив біля 1/4 частини коштів, а саме 6 800 гривень. Решту коштів у сумі 19 700 гривень сплатили з власних заощаджень його батьки. Наведене стверджує листом архівного відділу Тячівської РДА від 08.11.2019 за №01-11/267 та доданим до нього розпорядженням відповідача від 24.05.2001 за №361 «Про купівлю житлового будинку».

Як слідує з інформації, наданої на запит його адвоката, оформлення права власності на це нерухоме майно за його батьком, попри сплату ним більшої частини коштів за цим договором, здійснено не було, такий в цілому зареєстрований за Тячівською районною державною адміністрацією. Відтак наразі відомості про право власності батька, ОСОБА_3 , на вказаний будинок, що був придбаний для потреб їхньої сім`ї та частково за його кошти, ані в цілому, ані частково, в Реєстрах не відображені. За відомостями підприємства технічної інвентаризації КП «Територіальне виробниче підприємство «Техбуд-Сервіс» це домоволодіння зареєстровано за Тячівською районною державною адміністрацією. При цьому, про прийняття Тячівською районною державною адміністрацією яких-небудь управлінських рішень про закріплення його за його сім`єю у той, чи інший спосіб, не відомо. Вказана обставина змусила його звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позаяк іншої законодавчої можливості оформити своє право власності на спірний будинок, ані в порядку спадкування, ані в іншому порядку, він не має можливості.

Крім того, при зборі та підготовці необхідних документів з`ясувалося, що за відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вже після купівлі цього будинку для потреб їхньої сім`ї, 01.11.2006 Тячівською державною нотаріальною конторою була зареєстрована заборона за №3981980, якою обтяжено нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_5 . Підстава - повідомлення Тячівського відділення Держбанку від 19.07.1965. Ця заборона фігурує у записі про майно, яким володіє їхня сім`я. Між тим, на дату виникнення вищевказаної підстави обтяження (повідомлення №б/н від 19.07.1965) належне їм нерухоме майно мало іншу адресу АДРЕСА_2 . І тільки нещодавно, у зв`язку із зміною нумерації будинків на вказаній вулиці та її перейменуванням, воно має адресу АДРЕСА_5 . Відтак, ймовірно, що зареєстрована заборона стосується іншого нерухомого майна, яке на дату виникнення підстав для неї мало адресу АДРЕСА_1 , а наразі обліковується підприємством технічної інвентаризації за адресою (орієнтовно) АДРЕСА_6 та у 1965 році належало ОСОБА_5 .

Указував і на те, що з часу свого вселення у вказаний вище будинок - 2001 році і до своєї смерті, його батьки постійно проживали у цьому будинку, а він продовжує постійно проживати у ньому й надалі. За цей час вони перебудували та облаштували його санвузлом, котельнею, здійснили газифікацію будинку. За власні кошти здійснювали поточні та капітальні ремонти, сплачують витрати на його утримання та за користування послугами (електро-, газо-, водопостачання та водовідведення, ін.). На даний час він продовжує відкрито, безперервно та добросовісно володіти цим нерухомим майном протягом більше ніж 18 років, що передусім підтверджується фактом його реєстрації у ньому та матеріалами спадкової справи, а також інформацією відповідних комунальних служб.

З 2001 року його сім`я відкрито та добросовісно володіє вказаним будинком. Усіма питаннями, пов`язаними з цим переселенням та володінням, займалися при житті його батьки, і йому відомо, що це майно було придбано для потреб їхньої сім`ї і його батьки сплатили за його купівлю частину коштів. Однак йому не було відомо про відсутність документів (угод, управлінських рішень) про закріплення будинку безпосередньо за його сім`єю у той чи інший спосіб. Тобто, він не знав про відсутність належних підстав для володіння ним, позаяк таке володіння було з відома та зі згоди Тячівської районної державної адміністрації. Жодних дій для приховування факту свого володіння вони не здійснювали. А томувизнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

За наведених обставин просив визнати за ним право приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно : 3-х кімнатний житловий будинок, загальною площею 104,5 кв м, житловою площею 55,9 кв м, літ. АА, сарай літ. Г, гараж літ. Д, господарські споруди 1-3, вимощення -1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 (колишня адреса АДРЕСА_2 ), реєстраційний №347 в книзі №1 та виключити це нерухоме майно з Реєстру заборон відчуження.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Попп Ю.М., просив скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не вказав, які саме з передбачених ст.344 ЦК України обставин, що необхідні для визнання за ним права власності на житловий будинок за набувальною давністю, відсутні. А також не дав належної оцінки наведеним позивачем обставинам та доказам.

Відповідачі Тячівська районна державна адміністрація та Тячівська державна нотаріальна контора своїм правом на подання відзиву не скористалися.

У судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1 - адвокатеса Попп Ю.М. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених у ній.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Водночас у поданому суду клопотанні від 06.09.2021 відповідач Тячівська районна державна адміністрація просила розглянути зазначену справу без участі їхнього представника та одночасно повідомила, що Тячівська РДА не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно по АДРЕСА_5 .

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у позовній вимозі ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд першої інстанції керувався тим, що тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання житлового будинку за обставинами даної справи не є безумовною підставою для задоволення позовної вимоги з підстав, передбачених ст.344 ЦК України, оскільки відсутні всі передбачені цією нормою закону умови у їх сукупності для визнання за позивачем права власності на житловий будинок, який знаходиться у АДРЕСА_5 за набувальною давністю. А також установивши, що заборона відчуження не стосується спірного будинку, відмовив і у позовній вимозі про виключення цього нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження.

Проте колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Судом установлено, що розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації №347 від 21.05.2001 «Про купівлю житлового будинку», на виконання вимог Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» та постанови Кабінету Міністрів України від 07.04.2001 №342 «Про затвердження Порядку фінансування будівництва та ремонту житлових будинків для громадян Закарпатської області, які постраждали внаслідок березневого (2001) паводка, вирішено придбати житловий будинок для сім`ї ОСОБА_3 (батька позивача) в АДРЕСА_1 (76) вартістю 26 500 гривень, який раніше проживав у АДРЕСА_7 , склад сім`ї - троє чоловік, у тому числі одна дитина. Продавцем вказаного житлового будинку зазначено ОСОБА_4 . Цим же розпорядженням доручено фінансово-господарському відділу апарату державної адміністрації провести часткову оплату відповідно до договору купівлі-продажу від 21.05.2001 на суму 19 700 гривень /а.с.18/.

Згідно з листом архівного відділу Тячівської РДА Закарпатської області від 08.11.2019 за №01-11/267 додатки до вказаного розпорядження відсутні /а.с.17/.

Відповідно до купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 21.05.2001, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак Т.А. в реєстрі за №3-1046, ОСОБА_4 продав, а Тячівська районна державна адміністрація купила для поселення сім`ї ОСОБА_3 , мешканця АДРЕСА_3 , житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_4 , корисною площею 71,4 квадратних метра, житловою площею 39,1 квадратних метра, за 26 500 гривень /а.с.19/.

Вказаний житловий будинок Тячівською РДА був придбаний та наданий сім`ї позивача у складі трьох чоловік (батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 та позивач) у 2001 році в рамках виконання заходів з ліквідації наслідків березневої повені 2001 року, у зв`язку з відселенням їх із будинку по АДРЕСА_3 .

Згідно з повторним свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_1 , виданим Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 12 лютого 2020 року, та паспортом громадянина України, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_2 /а.с.13/.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 29 грудня 2016 року Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 змінив прізвище на ОСОБА_7 /а.с.14/.

Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 7 березня 2017 року за №2122- позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 27 листопада 2006 року /а.с.12/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвами про їх смерть серії НОМЕР_3 від 13.12.2019, серії НОМЕР_4 від 13.12.2019 /а.с.15-16/.

Рішенням двадцять четвертої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 27.12.2013 за №2816 вулицю Червоноармійську перейменовано на Армійську /а.с.118/.

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_5 , виконаного на замовлення ОСОБА_1 , станом на 7 лютого 2020 року загальна площа будинку становить 104,5 кв.м., а житлова площа - 55,9 кв.м. /а.с.22-27/.

Листом голови правління АТ «Закарпатгаз» від 13.02.2020 за №4800-АВ-618-0220 та проектом газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 стверджується, що із грудня 2005 року споживачем природного газу за вказаною адресою є ОСОБА_3 (а.с.28, 29-40).

Із копії спадкової справи №440/2013, розпочатої 14.08.2013, слідує, що позивач ОСОБА_6 14 серпня 2013 року звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.87-97).

Згідно з довідкою Територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» від 11.12.2020 №120, станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 ) зареєстрований за Тячівською районною державною адміністрацією на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений дублікат 12.05.2006, за реєстровим номером 3-1046, відповідно до якого ОСОБА_4 продав житловий будинок Тячівській РДА (реєстрова книга №14д, реєстровий запис №347) /а.с.141/.

Аналогічного змісту інформація міститься і у листі Територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» від 27.05.2020 за №29, наданого на запит суду /а.с.98/.

Отже, з наведеного слідує, що на виконання вимог Закону України від 21.05.2001 «Про купівлю житлового будинку» та Порядку фінансування будівництва та ремонту житлових будинків для громадян Закарпатської області, які постраждали внаслідок березневого (2001 року) паводка», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.2001 №342 (далі Порядок), будинок, що знаходиться у АДРЕСА_4 був придбаний Тячівською РДА від громадянина ОСОБА_4 для поселення сім`ї ОСОБА_3 у складі трьох чоловік, в тому числі й позивача, у зв`язку з відселенням їх із будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , який був зруйнований внаслідок березневого (2001 року) паводка.

Цей будинок, згідно з розпорядженням голови Тячівської РДА від 21.05.2001 № 347 та договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.05.2001, був придбаний частково за державні кошти в сумі 19 700 гривень, а частково за грошові кошти сім`ї ОСОБА_8 , проте в цілому право власності на такий було оформлено лише за відповідачем Тячівською РДА.

Наведеним вище Порядком визначено механізм фінансового будівництва та ремонту житлових будинків, зруйнованих і пошкоджених внаслідок паводка, що стався на ОСОБА_9 у березні 2001 року, де у пункті шостому передбачено, що Закарпатська облдержадміністрація має право замість надання грошової допомоги для будівництва житлових будинків, розмір якої визначається згідно з п.5 цього Порядку, за згодою громадян, у тому числі одиноких, пенсіонерів та інвалідів за договірними цінами надавати житло, яке є власністю фізичних та юридичних осіб, з подальшою безоплатною передачею у власність потерпілих громадян.

Вказаний будинок Тячівською РДА був придбаний та наданий для проживання сім`ї ОСОБА_3 , проте в подальшому в порядку безоплатної передачі у власність сім`ї ОСОБА_8 переданий не був. Власником зазначеного будинку й досі є Тячівська РДА.

Також матеріали справи не містять доказів того, на якій правовій підставі сім`я ОСОБА_8 вселилася у вказаний будинок, зокрема відсутній ордер, договір оренди, найму тощо.

Отже, установленою є обставина, що сім`я ОСОБА_8 у складі 3 чоловік ОСОБА_3 (батько позивача), ОСОБА_2 (мати позивача) та позивач ОСОБА_1 вселилися у вказаний будинок у 2001 році в якому батько та мати позивача проживали до своєї смерті, а позивач постійно продовжує проживати й досі, утримує цей будинок, сплачує за нього комунальні послуги та є зареєстрованим у ньому з 27.11.2006.

Стосовно передачі Тячівською РДА нерухомого майна по АДРЕСА_4 позивачу ОСОБА_1 , то представницею позивача адвокаткою Попп Ю.М. Закарпатському апеляційному суду було надано лист від 09.08.2021 за №03-18/962/603 Тячівської РДА, яким її повідомлено, що відповідно до розпоряджень голови Тячівської РДА №347 від 21.05.2001 та №361 від 24.05.2001, в рамках виконання заходів з ліквідації наслідків паводку 2001 року та на виконання розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 26.11.1998 №430, від 11.03.2001 №110а, для потерпілої від повені сім`ї ОСОБА_8 у складі трьох чоловік було придбано у громадянина ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_4 . Згідно з цих розпоряджень проведено оплату вартості придбаного майна та передано його у користування сім`ї ОСОБА_8 . Однак у зв`язку з тим, що Порядком фінансування будівництва та ремонту житлових будинків для громадян Закарпатської області, які постраждали внаслідок березневого (2001року) паводка, затвердженого постановою КМУ від 07.04.2001, не передбачено детального механізму безоплатної передачі у власність потерпілих громадян житла, придбаного для їх потреб у юридичних та фізичних осіб, здійснити таку безоплатну передачу вказаного житлового будинку на сьогодні не вбачають за можливе. Водночас у листі повідомлено, що Тячівська РДА не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права приватної власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 .

У поданому Закарпатському апеляційному суду клопотанні від 02.09.2021 №353/03-18 Тячівська РДА просила провести розгляд цієї цивільної справи без участі її представника, в якому одночасно повідомила, що Тячівська РДА не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права приватної власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 .

Отже, з наведеного слідує, що відповідач Тячівсьська РДА фактично визнав позов щодо спірного майна, яке відповідно до вказаного Порядку підлягало безоплатній передачі сім`ї ОСОБА_10 .

Пунктом першим частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (в тому числі і в суді апеляційної інстанції, оскільки в суді першої інстанції представник відповідача Тячівської РДА участі не брав).

Згідно з частиною третьою статті третьої ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державні реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Апеляційним судом установлено, що житловий будинок, який розташований за адресою : АДРЕСА_4 ) належить на праві власності Тячівській РДА. Позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів цим чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним понад 20 років, а саме з 2001 року (часу вселення у спірний будинок) і по теперішній час, в який його сім`я вселилася та проживала без будь-якої правової підстави (в матеріалах справи є відсутніми ордер, договір оренди, найму тощо, і такі документи відповідачем апеляційному суду не надані).

Отже, наведене вказує на сукупність обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю, що є підставою для задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно по АДРЕСА_5 , щодо задоволення якого не заперечує відповідач Тячівська РДА - власник майна, що свідчить про фактичну відмову власника від свого права власності на вказане нерухоме майно на користь позивача.

Також апеляційним судом установлено, що за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.08.2019 року за №178470430, 01.11.2006 Тячівською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 19.07.1965 Тячівського відділення Держбанку, накладена заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3981980, на житловий будинок у АДРЕСА_1 , власниками якого є ОСОБА_5 і ОСОБА_11 . Проте місцезнаходження цього нерухомого майна згідно з інформаційною довідкою зазначено : АДРЕСА_5 , тобто спірний будинок в якому проживає позивач (а.с.20, 142).

Отже, судом установлено, що накладена заборона стосується нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , яке фактично розташоване за адресою : АДРЕСА_8 (бувша АДРЕСА_1 ), що стверджується довідкою Територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» від 11.12.2020 №121 (а.с.144).

Також з матеріалів справи слідує, що АДРЕСА_1 була перейменована на вулицю Армійську згідно з рішенням 24-сесії 6-го скликання Тячівської міської ради від 27.12.2013 №2816 (а.с.118-119).

Згідно з довідкою Територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» від 11.12.2020 №120, станом на 31.12.2012 житловий будинок за адресою АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_2 ) зареєстрований за Тячівською РДА, який був придбаний відповідно до договору купівлі-продажу, посвідчений дублікат 12.05.2006, за реєстром №3-1046, від ОСОБА_4 (а.с.141), в якому проживає позивач.

Отож, місцезнаходження спірного будинку є : АДРЕСА_5 , який обтяжений забороною, що стосується іншого нерухомого майна, яке розташоване у АДРЕСА_8 (бувша АДРЕСА_1 ).

Зважаючи на те, що вказана заборона, відомості про яку містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, порушує права позивача, зокрема створює йому перешкоди в оформленні та реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, право власності на яке, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, виникає з моменту державної реєстрації, тому апеляційний суд уважає доведеною позовну вимогу про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 (колишня адреса АДРЕСА_2 ), реєстраційний №347 в книзі №1.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що позивач довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Попп Юліанна Миколаївна, задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2021 року скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ) право приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 (колишня адреса АДРЕСА_2 ), реєстраційний №347 в книзі №1.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 (колишня адреса АДРЕСА_2 ), реєстраційний №347 в книзі №1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді