КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/5442/19 Головуючий у 1-й інст. - Сердинський В.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кулікова С.В., Заришняк Г.М.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року за заявою представника третьої особи Чвир Олени Михайлівни про скасування заходів забезпечення позову у справі № 361/5442/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 про встановлення нікчемності попереднього договору та застосування наслідків недійсності, стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08 листопада 2019 року, просив встановити нікчемність попереднього договору № 15.11.17 від 15 листопада 2017 року, укладеного між ним та відповідачем; застосувати наслідки недійсності попереднього договору та стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_4 13 518 778 грн 07 к. (т. 1., а. с. 19-21).

28 листопада 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 18 квартир посімейного спільного заселення загальною площею 1390,4 кв.м. на суму 12 637 192 грн 65 к. та три земельні ділянки загальною площею 518 кв.м. на суму 905 426 грн 64 к.

Посилався на те, що йому стало відомо із відкритої інформації з Державних реєстрів про те, що відповідач подав до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчук В.О. заяву № 3191 від 24 жовтня 2019 року на реєстрацію права власності на вищевказані квартири та висновки щодо технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна, які станом на сьогодні вже переплановано відповідачем, з метою зміни реєстраційних номерів квартир і збільшення їх кількості з 14 до 19 квартир, що на думку позивача вже само по собі ускладнює вирішення спору між сторонами та відповідно може ускладнити рішення суду, адже ніщо не перешкоджає відповідачу вчиняти перепланування квартир.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3

Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. В порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_4 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75,3 кв. м.; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 104,4 кв.м.; квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 35,1 кв.м.; земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:063:0171; земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:063:0174; земельну ділянку площею 0,0221 га, за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :01:063:0175.

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням про зняття арешту.

Посилалась на те, що 21 листопада 2019 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , зареєстрований за №1959, з розстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д.

Згідно пункту 1.4. договору, право власності на придбану квартиру у покупця виникає з моменту повного розрахунку за цим договором, та подання продавцем письмової заяви про повний розрахунок та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально.

ОСОБА_4 , в результаті повної сплати суми договору, видано нотаріально посвідчену заяву від 18 вересня 2020 року №1202 про повний розрахунок.

Звернувшись до державного реєстратора з метою оформлення права власності на ОСОБА_1 , отримано відмову в державній реєстрації права власності, з зазначенням підстави наявного арешту по справі №361/5442/19.

Квартиру фактично відчужено, відбулося повне виконання обома сторонами умов договору від 21 листопада 2019 року, зареєстрований за номером №1959. ОСОБА_4 отримано в повному обсязі грошові кошти сплачені за договором, про що видано нотаріально посвідчену заяву від 18 вересня 2020 року №1202 про повний розрахунок.

Згідно пункту 4.6. договору, на квартиру, що продається покупцю за цим договором, не може бути звернено стягнення по зобов`язаннях продавця.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

ОСОБА_1 фактично став власником квартири АДРЕСА_3 , за власні кошти у розстрочку придбав житло та є учасником АТО, однак не може здійснити оформлення такого права.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року в задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі № 361/5442/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 про встановлення нікчемності попереднього договору та застосування наслідків недійсності, стягнення суми - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 15 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову ухвалу якою скасувати забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 .

Посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи в скасуванні часткового забезпечення позову не з`ясував питання порушення права третьої особи, що полягає у неможливості реалізації Конституційного права - права на житло.

Судом першої інстанції не застосовано зустрічне забезпечення позову та позивачем не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення, зважаючи на відсутність майна у нього, та як наслідок невиконання рішення суду щодо можливого стягнення з ОСОБА_3 збитків, які завдані учасником справи внаслідок розгляду даної справи.

Крім того, ОСОБА_1 фактично став власником квартири АДРЕСА_3 , однак не може здійснити оформлення такого права. ОСОБА_1 зробив з дружиною ремонт та мешкає в квартирі, про що свідчать договори на доставку меблів, підключення інтернету, установка сантехніки та інше.

ОСОБА_1 на законних підставах уклав договір купівлі - продажу № 1959 від 21 листопада 2019 року з ОСОБА_4 , сторони виконали його у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав до суду пояснення на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Посилається на те, що ОСОБА_1 не надано жодних фінансових і фіксальних документів для передачі ним грошових коштів ОСОБА_4 та виконання останнім свого обов`язку з відповідних правовідносин як платника податків на доходи фізичних осіб.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені у поясненнях на апеляційну скаргу третьої особи.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є власником спірного майна і має об`єктивну можливість розпорядитися ним на власний розсуд у будь - який час, зокрема відчужити його, отже скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна є передчасним.

Крім того, заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, є співмірними із заявленими позовними вимогами ОСОБА_3 , спір по суті яких судом ще не вирішено та справа, в якій вжито заходи забезпечення позову перебуває на розгляді у суді.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. В порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_4 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75,3 кв. м.; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 104,4 кв.м.; квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 35,1 кв.м.; земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:063:0171; земельну ділянку площею 0,0149 га, за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:063:0174; земельну ділянку площею 0,0221 га, за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :01:063:0175. (т. 1, а.с. 197 - 200).

Згідно договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, укладеного 21 листопада 2021 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), останній приймає у власність квартиру АДРЕСА_3 . (т. 2, а.с. 54-57).

Пунктом 1.4. договору передбачено, що право власності на придбану квартиру у покупця виникає з моменту повного розрахунку за цим договором, та поданням продавцем письмової заяви про повний розрахунок та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально.

У заяві, засвідченій 18 вересня 2020 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Дядюк Г.Д., ОСОБА_4 підтверджує факт належного виконання громадянином ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 21 листопада 2019 року. (т. 2, а. с. 53).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Крупка О.Г. від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 у зв`язку з існуванням арешту на вказане майно на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 01.09.2020 року. (т. 2, а. с. 58).

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що власником квартири АДРЕСА_3 є відповідач у справі ОСОБА_4 .

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову судом першої інстанції прийнято до уваги характер спірних правовідносин, суть заявлених вимог та враховано відсутність рішення по суті позовних вимог. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки судом при ухваленні рішення по суті позовних вимог буде надана оцінка вимогам позовної заяви.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що скаржником не наведено доводів, які б давали суду підстави для скасування заходів забезпечення позову, а скаржник лише послався на процесуальні порушення суду щодо звернення та розгляду заяви позивача про забезпечення позову, що не є підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала порушує право ОСОБА_1 на мирне володіння належним йому майном, оскільки вжиті заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, діють до набрання рішенням суду у даній справі законної сили та спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання такого рішення у майбутньому.

При цьому, ОСОБА_1 жодним чином не обмежений у праві користування та володіння належним йому нерухомим майном, оскільки застосовані судом обмеження стосуються виключно права розпорядження(відчуження) нерухомого майна, яке є предметом даного спору.

Щодо доводів скаржника про не застосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з вмотивованим клопотанням про застосування зустрічного забезпечення в порядку визначеному ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді