Справа № 504/1204/19
провадження № 2/504/460/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 (до зміни прізвища та імені ОСОБА_2 ) звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що наприкінці лютого 2019 року їй стало відомо, що на її нерухоме майно накладено арешт приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. у рамках виконавчого провадження № 57426147. Пізніше, було отримано копію виконавчого документа виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 19.09.2018р. за реєстровим № 5100, на Договорі № 0683/00002113 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки, за яким запропоновано звернути стягнення з громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є боржником за Договором та відповідно до якого банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт (кредитну лінію). У виконавчому документі зазначено, що строк платежу за Договором настав та Боржником не було виконано вимоги Стягувача згідно з повідомленням про порушення основного зобов`язання від 19.06.2018р. Стягнення заборгованості провадиться за період з 14.02.2008р. по 30.05.2018р. Сума заборгованості у виконавчому написі визначена в розмірі 14769,90 Доларів США, що станом на 30.05.2018р. згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 385494,39гривень. Також виконавчим написом стягується плата за вчинення виконавчого напису у розмірі 1000,00грн.

Позивачка вважає, що вчинений напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням діючого законодавства, зокрема ст.88 Закону «Про нотаріат» та винесений на підставі нечинного нормативного підзаконного акту в частині, а саме п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Крім того, нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості та не перевірено, що з дня вимоги пройшло більше трьох років. Крім того, позивачка зазначає, що не отримувала вимогу Банку про порушення основного боргу від 19.06.2018року, у зв`язку із зміною свого місця проживання та реєстрації.

В судове засідання ОСОБА_1 та представник позивачки адвокат Валіхметова О.В. не з`явилися, про час та дату засідання повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

У зв`язку із тим, що 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», ухвалою Комінтернівського районного суду від 03.06.2020року замінено відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню, на правонаступника відповідача - Акціонерне товариство «Альфа Банк».

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на недопустимість застосування строків позовної давності; а також на те, що позивачем не обґрунтовані та не надані документи на підтвердження посилань щодо порушення процедури вчинення виконавчого напису. Вважає, що в обґрунтування законності та безспірності вимог, Банком було надано нотаріусу перелік документів, що передбачений чинним законодавством України та підтверджують безспірність заборгованості за Договором. Крім того, вважає безпідставним посилання позивача на неотримання досудової вимоги, у зв`язку із тим, що вимога була направлена на адресу, зазначену в договорі, а позивач повинна була повідомити відповідача про факт зміни адреси.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, що перебувають в матеріалах цивільної справи, судом встановлені наступні фактичні обставини.

14 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в простій письмовій формі укладено договір № 0683/00002113 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до п.1 зазначеного договору Банк відкриває Держателю (позивачка по справі) рахунок № НОМЕР_1 в Доларах США, МФО 328016 на умовах тарифного пакету «Універсальний» та надає Картку типу Visa Elektron строком дії 24 місяці та ПІН-код до неї. Позивачкою також було заповнено Анкету клієнта фізичної особи та підписано Заяву на відкриття карткового рахунку.

Відповідно до виконавчого напису № 5100 від 19.09.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999року № 1172, запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , який є Боржником за Договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № 0683/00002113 від 14.02.2008р., укладеним між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (після зміни назви на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а в подальшому Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за вищезазначеним кредитним договором. Стягнення заборгованості проводиться за період з14.02.2008р. по 30.05.2018року. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 14769,90 доларів США, що станом на 30.05.2018р. згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 385494,39гривень, а також сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про зміну імені від 19.06.2012р., серія НОМЕР_3 (а.с.8) та місце проживання. Згідно довідки № 490 від 12.03.2019р. позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 13.04.2017 року із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до постанови приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. ВП № 57426147 від 11.10.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 5100, виданого 19.09.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення заборгованості на користь АТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_2 у загальному розмірі 386494,39грн. Також постановами приватного виконавця від 11.10.2018р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику та звернуто стягнення на майно боржника.

22.02.2019 року постановою приватного виконавця змінено прізвище та ім`я боржниці з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивачки. 04.03.2019 року накладено арешт на майно позивачки.

08 квітня 2019 року Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області стягнення за виконавчим провадженням №5746147 від 11.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АК «Укрсоцбанк» заборгованості зупинено.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

З тексту оспорюваного виконавчого напису від 19 вересня 2018 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999року за № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови від 22.02.2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення,постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 вересня 2018 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України№1172від 29.06.1999року у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 19 вересня 2018 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі.

Укладений 14.02.2008р. між АК «Укрсоцбанк» та позивачкою договір № 0683/00002113 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки, копія якого наявна в матеріалах справи та який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 19.09.2018 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Однак, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем і чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Судом встановлений та не оспорюється сторонами той факт, що позивачка змінила місце проживання та реєстрації, а тому не отримала і не могла отримати повідомлення від 19.06.2018р. за № 6216 про порушення основного зобов`язання, яке було надане нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Крім того, суд критично оцінює в якості доказу про безспірну заборгованість, розшифровку заборгованості до погашення від 30.05.2018р., яка надана відповідачем до матеріалів справи, та не може бути розцінена як «засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», як того вимагає п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999року №1172. Таким чином, відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При встановленні розміру гонорару відповідно до ч.3 ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу позивачці ОСОБА_1 надає адвокат Валіхметова О.В., що підтверджено Ордером Серії ОД № 289229 30.03.2019 року. Однак, позивачем не надано жодної квитанції, якою б підтверджувалося про сплату адвокату Валіхметовій О.В. грошових коштів; договір про надання правової допомоги в матеріалах справи відсутній.

Тому, в даному випадку, у зв`язку із відсутністю розрахунку та необхідних доказів, вимога про стягнення з Відповідача витрат із сплати витрат на правничу допомогу, не може бути задоволена.

Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, згідно якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1152,60 грн., із яких: 768,40 грн. судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, 384,20 грн. судовий збір, сплачений за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 15, 49, 77,78,81, 133, 137, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, що вчинений 19.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною за № 5100 та згідно якого, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) стягнуто заборгованість, що виникла по Договору № 0683/00002113 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки від 14.02.2008р.

Стягнути із Акціонерного товариства «Альфа-Банк», , МФО 300346, п/р № НОМЕР_4 , адреса: 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати, а саме: судовий збір у загальному розмірі 1152,60 грн. (Одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров