Справа № 462/3096/18 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/1457/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року, постановлену в складі головуючого судді Кирилюка А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Домінанта Інвест" про визнання недійсним договору доручення та стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу, -

в с т а н о в и в:

В травні 2018 року позивач звернувся у суд з позовом, у якому просив визнати недійсним договір доручення від 20.01.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про уповноваження останнього на продаж транспортного засобу LEXUS IS 250, 2008р.в., колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_2 та стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , 335 362 грн. 41 коп. грошової компенсації вартості транспортного засобу LEXUS IS 250, 2008р.в., колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер двигуна - НОМЕР_4 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Домінанта Інвест» про визнання недійсним договору доручення та стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу, залишено без розгляду.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року оскаржили позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що про судові засідання 25 січня 2021 року та 02 березня 2021 року позивач був належним чином повідомлений, у судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Такий висновок суду першої інстанції суперечить фактичним обставинам справи та прийнятий із істотними обмеженнями прав людини на доступ до правосуддя та грубим порушенням процесуального закону. Зазначає, що суддя Кирилюк І.П., знайомий із відповідачем по справі ОСОБА_3 , і це безумовно вплинуло на його відношення до даного спору та мало відповідні прояви у його процесуальній поведінці по справі. В подальшому реалізовуючи свій умисел на необґрунтовану відмову позивачу у доступі до правосуддя, суддя надав відповідні вказівки працівникам суду аби останні не надавали інформації про розгляд справи. Він не повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відтак, виключається повторність неявки позивача у судове засідання та можливість застосування положень пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

При цьому звертає увагу і на те, що судом було порушено порядок проведення підготовчого засідання.

Крім того, зазначає, що на усій території України був встановлений карантин і до закінчення карантину суди не можуть розглядати справи, в яких зобов`язаний учасник не вчинив процесуальної дії, яка від нього очікується або не реалізував надані йому процесуальні права. Отже, на думку апелянта, установлений судом строк у судовому рішенні не може бути меншим, ніж строк дії карантину. Зважаючи на це, враховуючи поважність причин, а саме з метою недопущення розповсюдження коронавірусу, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема учасників справи та працівників суду, суд мав вжити заходів щодо відкладення розгляду справи, однак цього не зробив.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В свою чергу, третя особа ОСОБА_2 в обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд не повідомляв її про розгляд справи, про призначення підготовчого судового засідання та закриття такого. На порушення частини першої статті 200 ЦПК України, судом не визначено процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. Судом також порушено приписи частини п`ятої цієї статті та не з`ясовано думку учасників щодо визначення дати призначення судового засідання. Зазначає, що на її адресу не надходили судові повістки про виклик у судові засідання, призначені на 25 січня 2021 року та 02 березня 2021 року. Також на її адресу не надсилалась ухвала про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті. Судом не роз`яснено апелянту її прав, як третій особі, зокрема на відвід суду, подання пояснень на позовну заяву та не встановлено строки для вчинення відповідних дій під час розгляду справи. Апелянт не довіряє судді Кирилюку А.І., який, на її думку, проявляє по відношенню до неї упереджене ставлення як до учасника справи, про що вона звернулась із відповідними заявами до Державного бюро розслідувань та Вищої ради правосуддя.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Таким чином, розглянувши справу за її відсутності, суд позбавив її права на судовий захист, не звернув уваги на особливість спірних правовідносин, до яких застосовується презумпція спільності майна подружжя, що призвело до невстановлення фактичних обставин у справі, які вливають на її правильне вирішення. Оскільки вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, суд повинен був відкласти розгляд справи, а не залишити позов без розгляду.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року і направити справу для продовження розгляду до суду першоїінстанції.

Апелянти, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Зважаючи на вимоги частини другої статті 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явились.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення їх без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 367 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання 25.01.2021 року та 02.03.2021 року, позивач ОСОБА_1 , який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, окрім того, жодного разу не подавав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності, відтак, суд розцінив таку поведінку позивача як неодноразову та повторну неявку в судове засідання без поважних причин.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку про те, що умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку неявки в судове засідання позивача є: повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; повідомлення позивача про судове засідання належним чином; відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Для правової кваліфікації та підстави залишення позову без розгляду значення мають два останні судові засідання.

Залишення заяви без розгляду є формою закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення суду.

За правилами статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Встановлено, що 12 червня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання на 27 липня 2018 року (т. 1 а.с. 43) .

19 липня 2018 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів ( проведення експертизи) та вчинення інших дій (т. 1 а.с. 48 -51).

Як вбачається з матеріалів справи, підготовче судове засідання неодноразово відкладалося через ряд обставин.

10 липня 2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова в підготовчому судовому засіданні було призначено судову автотоварознавчу експертизу, та зупинено провадження у справі( т. 1 а.с. 148 -150).

23 вересня 2019 року справа повернулась до Залізничного районного суду м. Львова без виконання експертизи з причини неоплати останньої позивачем (т.1 а.с. 154).

25 вересня 2019 року Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова поновлено провадження у справі ( т. 1 а.с. 156).

07 листопада 2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова позов було залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача без поважних причин.(т. 1 а.с. 174 - 175).

Ця ухвала була оскаржена позивачем ОСОБА_1

01 жовтня 2020 року постановою Львівського апеляційного суду вищевказану ухвалу скасовано, а справа направлена для продовження розгляду ( Т 1 а.с. 219). Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не постановив ухвали про закінчення підготовчого засідання, а залишення позову без розгляду на стадії підготовчого засідання суперечить вимогам пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Після повернення справи з Львівського апеляційного суду, 18 грудня 2020 року було продовжено підготовче засідання, проте в таке позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча отримав повідомлення про це судове засідання 12 листопада 2020 року (т. 1 а.с. 240).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2020 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду на 25 січня 2021 року (т. 2 а.с. 2-3).

Про судові засідання, які відбулись 25 січня 2021 року та 02 березня 2021 року позивача ОСОБА_1 повідомлено у встановленому законом порядку (т. 2 а.с. 4, 7, 9, 20). Проте в такі судові засідання позивач не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Встановлені обставини вказують на те, що позивач ОСОБА_1 , не зацікавлений у якнайшвидшому вирішенні справи та в забезпеченні розгляду своїх позовних вимог.

Відповідно до положень статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.

При цьому процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду при неповідомленні причин неявки. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, згідно з вимогами процесуального закону суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також вказані норми законодавства не містять вказівки і на те, що для визнання неявки в судове засідання повторною попередня неявка повинна бути такою, що відбулася лише з невідомих суду причин, або з причин, що визнані судом неповажними. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Такий правовий висновок, міститься у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 740/1734/18, де залишаючи без змін судові рішення про залишення позову без розгляду, Верховний Суд вказав, що суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 16 березня 2020 року у справі № 390/1076/18-ц, від 19 вересня 2018 року у справі 760/1143/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 201/15122/15-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15,від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц.

Отже, виходячи з системного тлумачення норм процесуального права щодо залишення позову без розгляду у разі повторної неявки позивача в судове засідання, належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача, а також зважаючи на обов`язок суду дотримуватись розумних строків розгляду справи і обов`язок сторін не зловживати наданими їм процесуальними правами, у суду першої інстанції були підстави для залишення позову без розгляду відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 05.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_2 про скасування оскаржуваної ухвали з підстав її неналежного повідомлення про судові засідання та, відповідно неявки в такі, колегія суддів вважає їх безпідставними. З матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_2 , як і позивач, отримала повідомлення про дату, час та місце розгляду справи 25 січня 2021 року і 02 березня 2021 року (т. 2 а.с. 4, 6, 9, 17). При цьому слід наголосити, що цивільно - процесуальне законодавство не пов`язує залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача з процесуальними правами чи обов`язками, а відтак і з процесуальною поведінкою третьої особи. Відтак, такі доводи не є підставою для скасування ухвали.

Доводи апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини та норми процесуального права, які були застосовані до вказаних спірних правовідносин, судова колегія вважає висновки суду правильними та обґрунтованими, а ухвалу суду законною.

Пунктом першим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Відповідно до частини п`ятої 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 16 вересня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М. Ніткевич А.В.