Ухвала

10 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 761/43512/19

провадження № 61-11786ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про скасування арешту майнавідмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 12 квітня 2021 року подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що жодного повідомлення про розгляд справи від суду, як і копію оскаржуваного рішення не отримував, а з його повним текстом ознайомився в ЄДРСР лише 07 квітня 2021 року, таким чином був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк, а відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення суду пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, оскільки доводи ОСОБА_1 спростовані матеріалами справи, апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхомнадання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2020 року відмовлено.

Апеляційний суд визнав недоведеними твердження апелянта стосовно того, що ним було пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду з поважних причин, через обмеження, які були впровадженні у зв`язку з карантином.

14 липня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у вищевказаній справі.

Касаційна скарга була подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки згідно з поштовим штемпелем і штрихкодованим ідентифікатором на конверті, вона подана до Верховного Суду 14 липня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема для надання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження разом і з відповідними доказами.

На виконання вимог ухвали суду у встановлений строк заявник подав до Верховного Суду матеріали, яких достатньо для вирішення питання про відкриття касаційного оскарження.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію ухвали Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року було отримано 14 червня 2021 року, що підтверджено відповідними доказами.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, заявник просить оскаржене судове рішення скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 в судовому засіданні присутнім не був, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, а також рішення суду не отримував у зв'язку із зміною Укрпоштою умов доставки поштових відправлень під час карантину. Вказував, що ознайомився із текстом рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2020 року лише 07 квітня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень.Крім того, зазначав, що Сумська область перебувала в «червоній зоні» до 01 травня 2021 року. Представник апелянта ознайомився із ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху лише 05 травня 2021 року.

Заявник вважає, що апеляційний суд помилково постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з огляду на запровадження в Україні карантину.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом положень частини четвертої статті 357, пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

За змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

В рішенні у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюєтьсяз дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуване рішення було ухвалене 04 травня 2020 року, проте апеляційна скарга направлена 12 квітня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження. При цьому доводи апелянта щодо неотримання ним жодних повідомлень від суду спростовані матеріалами справи. Позивач (апелянт) отримував від суду ухвалу про відкриття провадження у справі. При цьому ним в січні 2020 року подавалося й заперечення на відзив відповідача на позовну заяву. Міститься у справі й доказ направлення судом позивачу копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Подавши апеляційну скаргу у квітні 2021 року, ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження, при цьому ним не доведено поважності причин пропуску цього строку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. При цьому суд надав можливість апелянту виправити недоліки апеляційної скарги та надати докази на підтвердження обставин, що перешкоджали йому вчасно звернутися до суду із апеляційною скаргою.

Очевидно, що ОСОБА_1 подавши у квітні 2021 року апеляційну скаргу, у розумні інтервали часу мав цікавитися результатами її розгляду. При цьому, із квітня 2021 року до червня 2021 року ОСОБА_1 та його представник мали достатньо часу щоб з`ясувати відомості про рух поданої апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Ухвала Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27 квітня 2021 року.

Врахувавши клопотання, подане апелянтом на усунення недоліків апеляційної скарги, та не погодившись із наведеною апелянтом позицією, Київський апеляційний суд ухвалою від 02 червня 2021 року обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі.

Вимоги суду про необхідність підтвердження відповідними доказами причин пропуску строку на апеляційне оскарження були передбачуваними. За відсутності таких доказів вказані причини, як недоведені, не могли бути визнані апеляційним судом поважними.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Доводів про те, що ОСОБА_1 повідомляв апеляційний суд про зміну свого місця проживання, у тому числі внаслідок вибуття у відрядження, касаційна скарга не містить, а тому суди обґрунтовано направляли кореспонденцію ОСОБА_1 на адресу, зазначену ним в позові та в апеляційній скарзі.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Доводи касаційної скарги про те, що запроваджений в Україні карантин впливає на законність оскаржуваної ухвали апеляційного суду є безпідставними.

Так, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з пунктом 2 цього Закону пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином». Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року.

До 06 серпня 2020 року (протягом 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX) ОСОБА_1 особисто, або через свого представника апеляційну скаргу не подав.

Заявником не доведено, що обмеження, впроваджені у зв`язку із карантином, перешкоджали йому подати апеляційну скаргу.

Саме по собі запровадження карантину в Україні не свідчить про зупинення здійснення судочинства.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про скасування арешту майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук