Провадження № 2/537/1321/2021
Справа № 524/3576/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.09.2021 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Дядечко І.І., за участі секретаря судового засідання Карпук Ю.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області, Головного управління національної поліції у Полтавській області, за участі третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Департамент державної реєстрації про звільнення майна з-під арешту,
В обґрунтування позову зазначено, що 16 червня 2007 року ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно було зареєстровано у встановленому законом порядку. На даний момент зазначене майно й надалі перебуває у власності ОСОБА_1 .. Проте, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, зокрема щодо відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що 20.08.2008 за № 7770018, реєстратором: Друга кременчуцька державна нотаріальна контора було накладено арешт на нерухоме майно на підставі Постанови про накладення арешту на квартиру, № 08325075, 20.08.2008, слідчим СВ Кременчуцького МУ Свіренко В.О. Заявником накладення арешту зазначено - Кременчуцьке міське управління ГУ МВС України в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. 29 вересня, 6. З інформації також вбачається, що власником майна зазначено УЖКГ Кременчуцької міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , що не відповідає дійсним обставинам, оскільки станом на момент накладення арешту на нерухоме майно єдиним власником квартири був ОСОБА_1 . З метою з`ясування підстав накладення арешту на квартиру, було направлено адвокатський запит від 02 лютого 2021 року за № 12 на адресу Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області, на що листом від 10.02.2021 за вих. № 15-А3115/107/12/02-2021 надано відповідь, що дійсно в провадженні слідчого відділу Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області знаходилася кримінальна справа №08325075, порушена 14.08.2008 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1, 3 ст. 358, п. 4 ст. 190 КК України (в ред. 1960 р.), однак надати більшої інформації не має можливості, оскільки громадянин ОСОБА_1 не є учасником кримінального провадження. З викладених обставин вбачається, що арешт на власність ОСОБА_1 було накладено під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі ст. 126 КПК України 1960 року в редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії (20 серпня 2008 року). Проте, ніякого відношення до кримінальної справи, в рамках якої в 2008 році було накладено арешт на вказане нерухоме майно позивач не має. ОСОБА_1 не є підозрюваним чи обвинуваченим та не допитувався навіть в якості свідка по цій чи будь-якій іншій справі, та про існування накладеного арешту дізнався після отримання інформації з Реєстру. З яких підстав слідчий виносив постанову про накладення арешту на квартиру і чому не перевірявся її дійсний власник на момент накладення арешту на майно невідомо. Як і невідома доля цієї кримінальної справи на даний момент. Квартира не була визнана речовим доказом у зазначеній кримінальній справі, оскільки в протилежному випадку питання щодо її арешту вже було б вирішено судом. Оскільки накладена заборона відчуження квартири порушує права ОСОБА_1 на вільне розпорядження майном, він змушений був звернутися до суду з даним позовом.
23.04.2021 ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкрито провадження у справі.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.07.2021 справу направлено за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.08.2021 справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, ГУНП у Полтавській області, за участі третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Департамент державної реєстрації про звільнення майна з-під арешту прийнято до розгляду та призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача адвокат Байдуж Ю.С. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, завчасно подала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без її участі та участі позивача, позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник позивача Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.
Представник позивача ГУНП у Полтавській області, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.
Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Департамент державної реєстрації, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.
Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідачів не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність учасників справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується договором купівлі продажу квартири від 16 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №9296, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №242557956, сформованої 01.02.2021, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Згідно інформаційної довідки №242557956 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 01.02.2021, на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 7770018, зареєстровано: 20.08.2008 реєстратором: Друга кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на квартиру, №08325075, 20.08.2008, слідчий СВ Кременчуцького МУ Свіренко В.О..
02 лютого 2021 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Байдуж Ю.С. зроблено запит до Кременчуцького відділу поліції ГУНП у Полтавської області, щодо надання інформації про підстави накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 Постановою про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , слідчим СВ Кременчуцького МУ Свіренком В.О..
З листа, наданого Кременчуцьким районним управлінням ГУ НП в Полтавській області 10.02.2021 за вих.№15-А3115/107/12/02-2021, на адвокатський запит, вбачається, що в провадженні слідчого відділу Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області знаходилась кримінальна справа 08325075 порушена 14.08.2008 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1,3 ст. 358, п. 4 ст. 190 КК України. Громадянин ОСОБА_1 не є учасником кримінального провадження, що унеможливлює надання будь якої інформації, отриманої під час досудового розслідування.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області Предоляк О.С. від 08.04.2021, постановою слідчого СВ Кременчуцького МУ ГУ МВС України в Полтавській області Свіренко В.О. від 20.08.2008 в рамках кримінальної справи №08325075, порушеної 14.08.2008, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1,3 ст. 358, п. 4 ст. 190 КК України (в ред. 1960 р.) в порядку КПК України (1960 р.) накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_1 . Відповідно до відповіді на запит суду повідомлено про те, що розслідування у кримінальній справі №08325075, яку порушено 14.08.2008 Кременчуцьким міським управлінням ГУ МВС України в Полтавській області на даний час не проводиться, відомості за фактом вчинених злочинів, передбачених ч. 1,3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , при цьому як встановлено судом, вказану квартиру позивач набув у власність до накладення постановою слідчого від 20.08.2008 на неї арешту.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
Зокрема, відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірну квартиру, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.
Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Зокрема, згідно зі ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч. 3 ст. 174 КПК України, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у ч. 1 ст. 214 КПК України 1960 року.
Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.
Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції, ст. 13 конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивач не набув процесуального становища підозрюваного чи цивільного відповідача у кримінальній справі №08325075, порушеної 14.08.2008, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1,3 ст. 358, п. 4 ст. 190 КК України (в ред. 1960 р.), розслідування у даній кримінальній справі на даний час не проводиться, відомості за фактом вчинених злочинів, передбачених ч. 1,3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились, при цьому арешт спірної квартири не скасовано, а наявність арешту обмежує право позивача вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, ст. 386, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області, Головного управління національної поліції у Полтавській області, за участі третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Департамент державної реєстрації про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.І.Дядечко