Справа № 299/599/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/599/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 3 лютого 2021 року, повний текст якого складено 4 лютого 2021 року, головуючий суддя Надопта А.А., -

встановив:

ОСОБА_1 02.03.2020 звернулася до суду із зазначеним позовом до свого сина ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Позивачка 18.12.1980 уклала шлюб із ОСОБА_3 , який 23.08.1983 усиновив її сина від першого шлюбу ОСОБА_4 , після усиновлення син має прізвище, ім`я і по-батькові « ОСОБА_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки помер.

У 2002 році позивачка у віці 55 років вийшла на пенсію, отримує пенсію в розмірі 1650,00 грн. Позивачка є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням.

У зв`язку з виїздом доньки на роботу за кордон позивачка тимчасово перейшла проживати в її будинок АДРЕСА_1 . Утримання будинку вимагає значних коштів. Позивачка через похилий вік та різні захворювання змушена витрачати багато грошей на ліки, вітаміни. Вона не в змозі обробляти город, вирощувати домашню птицю тощо, тому повинна купувати всі овочі, фрукти та інші продукти.

Пенсії на ці потреби не вистачає. Старша донька позивачки, яка працює в Італії, щомісячно надсилає близько 1500,00 грн на оплату комунальних послуг, а також надсилає продукти на суму 100 і більше євро. Молодша донька проживає у Виноградові та купує їй інші продукти, а також ліки і вітаміни, ці її витрати становлять близько 3-4 тисяч гривень щомісячно. За пенсію позивачка купує інші продукти, але все одно коштів на все не вистачає, вона змушена економити.

Відповідач ніяких коштів на утримання позивачки не надає. Крім того, він намагався її обманути, оскільки знаючи, що після смерті батька має право на 1/3 частину спадкового майна, звертався до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на все майно і вказував, що інших спадкоємців немає.

Відповідач працює за межами України, заробляє на будівельних роботах, матеріально добре забезпечений, має достатньо коштів, але не допомагає їй, хоча може надавати матеріальну допомогу.

Посилаючись на ці обставини, виходячи з того, що всі діти повинні знаходитись в рівних умовах і надавати їй приблизно однакову матеріальну допомогу, ґрунтуючись на положеннях ст. 202 СК України, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути довічно на її користь з відповідача ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн з часу подання заяви до суду.

Рішенням Виноградівського районного суду від 03.02.2021 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання як непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, у твердій грошовій сумі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 02.03.2020 і довічно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного, з того, що непрацездатна позивачка потребує матеріальної допомоги, яку її син у відповідних межах спроможний надавати на виконання свого обов`язку.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду як незаконне, зазначає в скарзі таке.

Позивачка посилалася на те, що є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, однак, не подала суду документа, що посвідчує її інвалідність. При цьому, позивачка приховала, що інвалідність вона отримала в Італії та одержує щомісячно допомогу в розмірі 170,00 - 300,00 євро.

Зважаючи на те, що розмір пенсії позивачки та матеріальна допомога, яка надається їй з Італії, перевищує розмір прожиткового мінімуму, позивачка не довела необхідності отримання матеріальної допомоги від сина.

Окрім цього, позивачка не надала доказів свого проживання в будинку доньки, утримання нею цього будинку, оплати комунальних послуг тощо. Так само позивачка не надала доказів наявності в неї хронічного захворювання, на лікування якого щомісячно потрібні кошти.

Позивачка має двох працездатних і матеріально забезпечених доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають в будинках, що їх купила їм мати на зароблені в Італії кошти.

Натомість відповідач проживає в літній кухні по АДРЕСА_2 . Мати йому ніколи не допомагала і цуралася його, утримання сина лежало на батькові, а потім він заробляв на себе сам. Апелянт не має постійного місця роботи, займається з дружиною городництвом, отримує невеликі доходи, яких ледь вистачає на оплату комунальних послуг.

Передбачений ст. 202 СК України обов`язок повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, суд відповідно до ст. 205 СК України визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей.

При вирішенні спору має значення, зокрема, розмір пенсії, яку отримувала позивачка, а в грудні 2019 року вона її отримала в розмірі 1650,98 грн, тоді як прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, на той час становив 1638,00 грн. Тобто, позивачка отримувала пенсію в розмірі, що перевищував відповідний прожитковий мінімум.

Сторона просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ОСОБА_2 адвоката Мешко В.М., яка апеляцію підтримала, позивачки ОСОБА_1 адвоката Микити М.Ф., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала 18.12.1980 шлюб із ОСОБА_3 , який 23.08.1983 усиновив її сина від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після усиновлення син має прізвище, ім`я і по-батькові « ОСОБА_2 » (а.с. 4-6). ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки помер (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що позивачка має також двох доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які мають свої сім`ї.

Позивачка є пенсіонеркою за віком, розмір її пенсії у 2019 році становив 21550,14 грн за рік (в середньому 1795,85 грн на місяць) (а.с. 9, 10).

Доказів наявності в позивачки інвалідності ІІІ групи в справі немає, водночас матеріали справи містять медичну документацію щодо численних захворювань позивачки, в тому числі, важких хронічних (ішемічна хвороба серця з ускладненнями, атеросклероз, варикозна хвороба нижніх кінцівок), щодо лікування в стаціонарі у вересні-жовтні 2020 року, а також про перебування на стаціонарному лікуванні в госпіталі в Італії у квітні-травні 2018 року з оперативним втручанням (протезуванням) 16.04.2018 (а.с. 75-92). Згідно з чеками про оплату придбаних ліків та інших товарів медичного призначення у жовтні 2020 року такі витрати за місяць зафіксовані на рівні 7742,55 грн (а.с. 93-95).

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що у зв`язку з виїздом старшої доньки на роботу в Італію вона тимчасово перейшла проживати в її будинок АДРЕСА_1 (зазначила цю адресу в заяві як позивачка), утримує цей будинок, на що донька щомісячно надсилає близько 1500,00 грн. Крім того, ця донька надсилає продукти на суму 100 і більше євро. Молодша донька проживає у Виноградові та купує позивачці інші продукти, а також ліки і вітаміни, ці її витрати становлять близько 3-4 тисяч гривень щомісячно. За пенсію позивачка купує інші продукти.

Відповідач ОСОБА_2 проживає на АДРЕСА_2 (відповідно до поштової адреси - Іршавського району), має дружину ОСОБА_8 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за наданою податковим органом інформацією доходи у відповідача за період з першого кварталу 2019 року по другий квартал 2020 року не зафіксовані, з 01.10.2020 він перебуває на обліку як особа, яка шукає роботу (а.с. 18, 49, 50, 101).

Подаючи заяву про перегляд заочного рішення суду від 03.09.2020, яким спочатку були стягнуті аліменти в розмірі 2500,00 грн щомісячно, відповідач ОСОБА_2 не заперечував власне свого обов`язку сплати аліментів на утримання матері, однак, вказував на необхідність врахування його сімейного та матеріального становища, мінливості його доходів від сезонних робіт, можливості одержання утримання від інших дітей, врахування матеріального становища позивачки тощо і зазначав про необхідність зменшення розміру аліментів до 1000,00 грн на місяць (а.с. 47-48).

Доказів отримання позивачкою з Італії щомісячної грошової допомоги в розмірі 170,00 - 300,00 євро відповідач суду не надав. До апеляційної скарги відповідач додав копію митної декларації про ввезення ним 25.02.2021 в Україну зі Словаччини в режимі тимчасового ввезення до 07.04.2021 мікроавтобуса «Мерседес Віто», 2008 року випуску, з іноземною реєстрацією (а.с. 163).

Регулювання сімейних відносин здійснюється СК України з метою, зокрема, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст.ст. 1, 2, 7, 8 СК України).

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги; якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає (ст. 202 ч.ч. 1, 2 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін; при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ст. 205 ч.ч. 1, 2 СК України).

Беручи до уваги характер спірних правовідносин та встановлене в справі, у колегії суддів не виникає сумнівів у тому, що позивачка ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, оскільки, зокрема, її пенсії вочевидь не вистачає для одночасного забезпечення себе необхідними власне для подальшого життя ліками та належного забезпечення себе іншими засобами для існування. Витрати на ліки і супутні витрати в усякому разі співставні з усією пенсією позивачки.

Матеріальне утримання повнолітніми донькою, сином батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, є обов`язком дітей, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням обставин, що мають для цього істотне значення. Водночас діти можуть бути звільнені від такого обов`язку або виконання обов`язку може бути певним чином обмежене з підстав, передбачених законом, проте, ці підстави не пов`язуються із майновим станом платників аліментів як таким. У справі не встановлено обставин, передбачених ст. 202 ч. 2, ст. 204 ч. 1 СК України, які б звільняли відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну позивачку, яка потребує матеріальної допомоги.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у 2019 році становив від 1497,00 грн до 1638,00 грн, у 2020 році становив від 1638,00 грн до 1769,00 грн, а у 2021 році становить (становитиме) від 1769,00 грн на 01.01.2021 до 1934,00 грн на 31.12.2021.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц висловив правову позицію, згідно з якою норми права, якими врегульовані питання щодо обов`язку утримання повнолітніми донькою, сином батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення аліментів, тому отримання позивачем пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є безумовною підставою для відмови в позові, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу в матеріальній допомозі.

За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання в порядку, передбаченому ст. 202 ч. 1 СК України. Поряд із цим, вимогу позивачки про стягнення аліментів у розмірі 5000,00 грн щомісячно суд першої інстанції правильно визнав надмірною та недостатньо обґрунтованою. Задовольняючи позов щодо стягнення аліментів частково, суд першої інстанції враховував як доводи позивачки, так значною мірою заперечення відповідача, зменшивши проханий розмір аліментів більш ніж у два з половиною рази. Водночас суд виходив, зокрема, з того, що відповідач спроможний забезпечити у визначених межах грошове утримання непрацездатній матері.

На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, визначений судом розмір аліментів не є надмірним та є справедливим. Аліменти протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, близькому до розміру відповідного прожиткового мінімуму, покриватимуть суттєву частину витрат на утримання непрацездатної матері та не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб непрацездатної матері та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету між повнолітніми дітьми у виконанні їхнього обов`язку з матеріального утримання непрацездатної матері.

Доводи, якими обґрунтовувався позов, та докази, що були надані позивачкою і мають значення в справі, не спростовані, за винятком твердження позивачки про наявність у неї ІІІ-ї групи інвалідності, яке не підтверджене документально. Втім, ця обставина та помилкова вказівка суду першої інстанції в рішенні на неї не спростовують загалом відповідності закону, правильності по суті та справедливості рішення суду, яким обґрунтовано визначений розмір аліментів безвідносно до наявності чи відсутності в позивачки підтвердженої інвалідності. Питання щодо наявності чи відсутності майнових, спадкових спорів між сторонами, характеру особистих відносин між ними не мають значення в спорі, що розглядається, з огляду на його підстави та предмет.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про розмір стягуваних аліментів, порядок їх стягнення і т.ін. з огляду на обставини, що мають для цього значення та можуть змінюватися.

Відтак, рішення суду першої інстанції правильне по суті і для його скасування з відмовою в позові апеляційний суд підстав не вбачає, доводи апеляції цього не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 3 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 3 вересня 2021 року.

Судді