Справа № 128/429/21
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи власні вимоги тим, що ОСОБА_2 15.07.2013 року на випадок своєї смерті залишив заповіт, в якому зробив розпорядження все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на момент смерті і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено 15.07.2013 року секретарем Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Манкус М.Ф., зареєстровано в реєстрі за №16. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в с. Шендерів Тиврівського району. Після його смерті залишилося майно, зокрема, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців ОСОБА_2 за заповітом чи за законом немає. Позивач у передбачений законом строк звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак при перевірці нотаріусом дійсності заповіту ОСОБА_2 було встановлено та повідомлено позивача усно, що секретарем Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Манкус М.Ф. при посвідченні заповіту не було зареєстровано його в передбаченому законом порядку, а саме не внесено до Спадкового реєстру. ОСОБА_1 звернулася до секретаря Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області із проханням внести заповіт до Спадкового реєстру, що було зроблено лише 16.07.2018 року. 20.03.2019 року позивач через представника ОСОБА_3 звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , оскільки нею пропущено передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Вказує, що вона як спадкоємець померлого ОСОБА_2 , що пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин через незалежні від її волі обставин.

З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Антонюк Я.В. подав суду заяви, за якою позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просить слухати за їх відсутності.

Представник відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області в особі Ліщук Тетяни надав суду заяву згідно якої позов підтримують в повному обсязі та не заперечують проти його задоволення, справу просить слухати за їх відсутності.

Третя особа Шендерівська сільська рада Тиврівського району Вінницької області про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 15.07.2013 року на випадок своєї смерті залишив заповіт, в якому зробив розпорядження все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на момент смерті і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено 15.07.2013 року секретарем Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Манкус М.Ф., зареєстровано в реєстрі за №16 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в с. Шендерів Тиврівського району Вінницької області (а.с.6).

Після його смерті залишилося майно, зокрема, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Інших спадкоємців ОСОБА_2 за заповітом чи за законом немає.

Позивач у передбачений законом строк звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак при перевірці нотаріусом дійсності заповіту ОСОБА_2 було встановлено та повідомлено позивача усно, що секретарем Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Манкус М.Ф. при посвідченні заповіту не було зареєстровано його в передбаченому законом порядку, а саме не внесено до Спадкового реєстру.

ОСОБА_1 звернулася до секретаря Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області із проханням внести заповіт до Спадкового реєстру, що було зроблено лише 16.07.2018 року, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.8).

Однак державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , оскільки нею пропущено передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 9).

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1269, ч. 1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-497цс17.

У пункті 24постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від14 листопада 2018 року у справі № 636/2510/17.

Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions).

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Суд вважає, що пропуск строку позивачем для прийняття спадщини, яке складається із нерухомого майна, на яке інші особи, окрім позивача, не претендують, пов`язане із правом володіти і користуватися майном, а тому є перешкодою для позивача у користуванні власністю, що входить до складу спадщини, що в свою чергу є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням обставин справи та наданих позивачем доказів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 поважними, а тому ОСОБА_1 необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачкою спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1264, 1266, 1268, 1270,1272, 1276 ЦК України, ст.ст. 2,11,12,13,206,247,263,264,265,355 ЦПК України, суд.-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 - додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном 3 (три) місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2021.

Суддя І.А. Ганкіна