Провадження №2/523/4174/21
У Х В А Л А

"13" вересня 2021 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

секретаря судового засідання Нестеренко Л.В.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Здига Богдана Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду, 09.09.2021 року (вх.№ 26204) надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Здига Богдана Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 75 об`єктів нерухомості, які були зареєстровані за спадкодавцем ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що на момент готування позовної заяви було здійснено запит щодо наявності зареєстрованого за спадкодавцем нерухомого майна. Представник зазначає, що станом на 16.06.2021 року за ОСОБА_2 , було зареєстровано 75 об`єктів нерухомості, а згідно відомостей від 02.09.2021 року за померлим залишились зареєстрованими 3 об`єкти нерухомості. У заяві представник зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області розслідується кримінальне провадження № 0000106 від 16.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України щодо можливої підробки заповіту ОСОБА_2 , який все своє майно заповів ОСОБА_3 , яка у свою чергу, спадкове майно, передає у власність ТОВ «Преміум комфорт», бенефіціарним власником якого являється сама ОСОБА_3 , а керівником ОСОБА_4 .

На підставі викладеного представник позивача зазначає, що за умови наявності невирішеного позову про визнання заповіту недійсним, майно з власності померлої особи перейшло у власність інших осіб, а відтак є потреба у забезпеченні позову, оскільки у разі не забезпечення позовних вимог буде неможливо виконати рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та доводи на які посилається представник позивача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою до суду. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову ст. 151 ЦПК України.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є саме підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Щодо адекватності заходу забезпечення позову то, судом визначається його відповідність вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, що в свою чергу забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання рішення суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з цим, суд зазначає, що предметом позовних вимог є нематеріальна вимога, а саме: визнання заповіту не дійсним, тобто, позивачем не заявлено вимоги майнового характеру, при цьому заява про забезпечення позову містить вимоги щодо забезпечення такого шляхом накладення арешту на 75 об`єктів нерухомості, таким чином, суд приходить до висновку, зокрема щодо того, що даним видом забезпечення позову порушується принцип співвідношення виду/заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, що по суті призводить до порушення збалансованості та пропорційності (співрозмірності) інтересів сторін, виходячи із заявлених позовних вимог.

Крім іншого, суд при розгляді заяви про забезпечення позову має встановити зв`язок між вказаним заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, та встановити, що такий захід забезпечення позову спрямований на ефективне виконання рішення суду, ймовірність утруднення виконання рішення суду у разі його задоволення у даній справі.

Разом з цим, судом не встановлено, а представником позивача у заяві не доведено такого зв`язку щодо неможливості або утруднення виконання майбутнього рішення суду, за умови задоволення позовних вимог.

Крім іншого, у заяві про забезпечення позову зазначено, що станом на 16.06.2021 року (тобто три місяці тому) за спадкоємцем було зареєстроване нерухоме майно у кількості 75 об`єктів нерухомості, а станом на 02.09.2021 року за спадкоємцем залишилось зареєстрованим 3 об`єкти нерухомого майна, при цьому, до заяви не надано доказів та не зазначено того, хто саме,та на якій підставі став власником решти нерухомості, а відтак, судом вбачається обставина того, що забезпечення позову у справі може призвести до порушення прав третіх осіб, право власності яких щодо спірного майна зареєстровано згідно діючого законодавства, якщо протилежне не встановлено судовим рішенням.

З цього приводу, суд також зазначає, що в порушення норм передбачених п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову, представником позивача не зазначено про пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення.

Так, згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно викладеного, суд зазначає, що матеріалами справи не встановлено, а також, заява про забезпечення позову не містить в собі відомостей щодо наявності зареєстрованого за позивачем майна достатнього для відшкодування можливих збитків завданих шляхом забезпечення позову, зокрема, третім особам, оскільки, як зазначає заявник за спадкодавцем станом на 02.09.2021 року зареєстровано лише 3 об`єкти нерухомості, тобто інше майно, на яке позивач просить накласти арешт зареєстровано за третіми особами, які не є учасниками провадження, та права яких можуть бути порушенні ухвалою суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, судом не виявлено достатніх та обґрунтованих підстав, які б дали суду можливість забезпечити позовні вимоги шляхом накладення арешту на 75 об`єктів нерухомості, зокрема, з підстав того, що надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вбачає, що забезпечення позовних вимог у справі та позов про визнання заповіту не дійсним не пов`язаний з питанням про його забезпечення шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомості.

Також, суд не вбачає того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову, оскільки, предметом позовних вимог є визнання заповіту не дійсним, тобто позивачем порушено одну вимогу немайнового характеру, а відтак, суд дійшов висновку, що саме лише посилання в заяві на потенційну не можливість виконання рішення суду, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження його належними та допустимими доказами, не є достатньою правовою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 81, 149, 150, 151, 153, 154, 258-261, 353-355, 441, пп.15.5 п.15 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Здига Богдана Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії, шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м.Одеси.

Суддя: