Справа № 559/1389/21
Провадження № 2-з/559/39/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року місто Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок ДТП.

ВСТАНОВИВ:

До Дубенського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок ДТП.

14 вересня 2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (в тому числі грошові кошти) що належить відповідачу ОСОБА_2 в межах ціни позову на суму 136 951,40 грн.

В обґрунтування заяви посилається на те, що предметом спору є значна сума в розмірі 136 951,40 грн. Відповідач з метою ухилення від виконання рішення суду може вчинити дії щодо приховування майна, його продажу, знищення або знецінення, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. Відповідач ОСОБА_2 не зважаючи на встановлений судом факт його вини у вчинені ДТП, відмовляється в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, що свідчить про його недобросовісність. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може суттєво порушити права та охоронювані інтереси позивача. Просить задоволити заяву.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст.153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В ст. 151 ЦПК України викладено вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в заяві про забезпечення позову повинно бути вказано захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

За змістом ч. 2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та вимоги чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу стягнення майнової шкоди та моральної шкоди внаслідок ДТП. Відповідно до позовних вимог, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., суму різниці відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП 110 791,40 грн. та вартість проведення експертного дослідження 6 160,00 грн. Таким чином, загальна сума, яку просить стягнути заявник з відповідача становить 136 941,40 грн.

В заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на майно (в тому числі грошові кошти) в межах ціни позову, однак яке саме майно в поданій заяві не вказано і яке це майно, невідомо.

Позивач, заявляючи вимогу про накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, не додав до заяви перелік та вартість рухомого та нерухомого майна, яким володіє відповідач, що позбавляє суд оцінити вимогу заявника з огляду на принцип співмірності бажаного заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Крім того, суд констатує, що за наведеної позивачем доказової бази, суд не може встановити чи не порушить забезпечення позову права інших осіб.

Підставою необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено ймовірність вчинення відповідачем дій щодо приховування майна, його продажу, знищення або знецінення. При цьому доказів на підтвердження даних обставин заявником не надано.

Одним із способів забезпечення позову відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заборона відчуження майна (його арешт) є тимчасовим заходом і направлена на збереження обсягу майна, щодо якого наявний спір.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову (забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому), а також необхідність суворого дотримання процесуальних прав всіх учасників процесу, суд звертає увагу на те, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести , але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

Тому суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову заявником не вказано, яке саме майно належить відповідачу та не доведена належність будь якого майна відповідачу, не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (в тому чсилі грошові кошти), як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи ОСОБА_1 про можливість утруднення виконання рішення суду не є достатньою підставою для забезпечення позову.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок ДТП до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.149, п.п.1, 2 ч.1 ст.150, ст.151, ч.10 ст.153, ст.154, ч. 1 ст.157, 260, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок ДТП відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В. Ралець