Провадження № 4-с/754/16/21
Справа № 2-9/13
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря Костриці В.В.

представників

заявника ОСОБА_1

приватного виконавця Юхименка Ю.Ю.

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено наступні рішення: постанова про відкриття виконавчого провадження № 59377243 від 19.06.2019 року про стягнення з неї судових витрат в розмірі 3561,00 грн. на користь стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; постанова про відкриття виконавчого провадження № 59377225 від 19.06.2019 року про стягнення з неї боргу в розмірі 4 703 729,27 грн. на користь стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; постанова у виконавчому провадженні № 59377225 від 19.06.2019 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 59385136; постанова про арешт майна боржника по ВП № 59377225 від 19.06.2019 року; постанова про стягнення з боржника основної винагороди по ВП № 59377225 від 19.06.2019 року; постанова про стягнення з боржника основної винагороди по ВП № 59377243 від 19.06.2019 року; постанова про арешт коштів боржника від 19.06.2019 року; постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме земельної ділянки, кадастровий номер 322088206:04:006:0362, площею 0,12 га, адреса: Київська обл., Бориспільський район, Гнідинська сільська рада; постанова про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Вищевказані рішення приватного виконавця були прийняті на підставі виконавчого листа № 2-1676/2014, виданого 18.03.2014 року Деснянським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів в розмірі 4 703 729,27 грн. та судових витрат в розмірі 3561,00 грн.

Заявник вважає винесення приватним виконавцем оскаржуваних постанов незаконним, оскільки термін пред`явлення виконавчого листа до виконання був визначений до 19.03.2015 року, а з урахуванням повернення виконавчого листа стягувачу цей строк сплив 07.04.2018 року. Відтак, приватний виконавець прийняв рішення про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом тільки 19.06.2019 року, тобто через чотири роки після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. При цьому в матеріалах судової справи відсутнє звернення стягувача про поновлення цього строку судом, а також відсутні і будь-які відмітки виконавця на виконавчому листі про продовження терміну його пред`явлення до виконання на дату 19.06.2019 року. Останнє повернення виконавчого листа без виконання датоване державним виконавцем 06.04.2017 року, тобто з дати останнього повернення виконавчого листа пройшло більше двох років.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить визнати протиправними дії приватного виконавця щодо відкриття вищевказаних виконавчих проваджень, скасувати вищезазначені постанови приватного виконавця, а також визнати виконавчий лист № 2-1676/2014 від 18.03.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

03.12.2020 року до суду надійшли письмові пояснення приватного виконавця Телявського А.М. на скаргу. У даних поясненнях приватний виконавець зазначає про те, що з урахуванням п.5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки встановлені цим Законом, а саме протягом трьох років (ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» Крім того, з урахуванням ч.5 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», строк пред`явлення до виконання виконавчого документа переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення та становить три роки. Приватний виконавець вказує на те, що на виконавчому листі № 2-1676/2014, виданому 18.03.2014 року Деснянським районним судом м.Києва, міститься відмітка державного виконавця ГТУЮ у м.Києві відділу примусового виконання рішень Боьковського Т.О. про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 06.04.2017 року. Крім того, на виконавчому листі про солідарне стягнення з заявника та ОСОБА_4 судових витрат наявна відмітка державного виконавця ВДВС Бориспільського МУЮ про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 22.12.2017 року. Таким чином, з 06.04.2017 року поновився строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» становить три роки, а також з 22.12.2017 року поновився цей строк. Повторно виконавчі листи стягувач пред`явив до виконання 18.06.2019 року, тобто у строки, визначені законом.

Приватний виконавець наголосив на тому, що ним перевірено виконавчі листи на відповідність вимогам чинного законодавства і при прийнятті ним до виконання цих виконавчих документів не було виявлено жодної з передбаченої законом підстав для їх повернення стягувачу або відмови у відкритті виконавчого провадження. В зв`язку з цим приватний виконавець вважає, що виконавчі провадження ним відкрито у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження», а тому скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.04.2021 року вимоги скарги щодо визнання виконавчого листа № 2-1676/14 від 18.03.2014 року з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року у справі 2-9/13 таким, що не підлягає пред`явленню до примусового виконання; вимоги щодо скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди по ВП 59377225 від 19.06.2019 року та по ВП 59377243 від 19.06.2019 року залишено без розгляду.

Зокрема, зазначеною ухвалою у задоволенні клопотання Телявського А.М. та представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Череди Т.М. щодо повернення скарги без розгляду - відмовлено.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 підтримала скаргу у повному обсязі.

Представник в судовому засіданні представник приватного виконавця Телявського А.М. - Юхименко Ю.Ю. заперечував щодо задоволення скарги.

В судове засідання представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи обставини справи, неодноразове надання сторонами письмових пояснень, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та копію матеріалів виконавчого провадження, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М. перебуває зведене виконавче провадження № 59385136 щодо боржника ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1676/2014, виданого 18.03.2014 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту в розмірі 126 555,07 доларів США, що еквівалентно 1 011 554,67 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3 692 174,60 грн., а всього 4 703 729,27 грн. (ВП № 59377225, відкрите 19.06.2019 року), а також виконавчого листа № 2-1676/2014 року, виданого 18.03.2014 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судових витрат в розмірі 3561,00 грн. (ВП № 59377243, відкрите 19.06.2020 року).

В межах вказаного зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено наступні постанови, які є предметом оскарження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 59377243 від 19.06.2019 року про стягнення з неї судових витрат в розмірі 3561,00 грн. на користь стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; постанова про відкриття виконавчого провадження № 59377225 від 19.06.2019 року про стягнення з неї боргу в розмірі 4 703 729,27 грн. на користь стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; постанова у виконавчому провадженні № 59377225 від 19.06.2019 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 59385136; постанова про арешт майна боржника по ВП № 59377225 від 19.06.2019 року; постанова про арешт коштів боржника від 19.06.2019 року; постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме земельної ділянки, кадастровий номер 322088206:04:006:0362, площею 0,12 га, адреса: Київська обл., Бориспільський район, Гнідинська сільська рада; постанова про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Заявник вважає вищевказані постанови та дії приватного виконавця щодо їх винесення незаконними, вказуючи на те, що сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому були відсутні підстави для прийняття його до виконання та відкриття виконавчого провадження.

Суд вважає, що ці доводи заявника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (що діяв на момент видачі виконавчого листа), так і Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно - правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606, який був чинний на момент видачі виконавчого листа № 760/19670/14-ц та статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404, чинного на сьогодні державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання на момент видачі виконавчих листів № 2-1676/2014 були встановлені статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ - виконавчий лист, може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З виконавчих листів вбачається, що строк їх пред`явлення до виконання був встановлений до 04.03.2015 року.

Виконавчий лист № 2-1676/2014, виданий 18.03.2014 року Деснянським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 основної суми заборгованості, двічі пред`являвся на виконання до органів ДВС у встановлений законом строк та був повернутий стягувачу 28.08.2014 року та 06.04.2017 року, про що свідчать відповідні відмітки.

Виконавчий лист № 2-1676/2014, виданий 18.03.2014 року Деснянським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судових витрат, двічі пред`являвся на виконання до органів ДВС у встановлений законом строк та був повернутий стягувачу 20.10.2015 року та 22.12.2017 року, про що свідчать відповідні відмітки.

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», в разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із неможливістю виконання рішення строк пред`явлення такого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, яким встановлено новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання три роки.

Відповідно до частини п`ятої розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом, тобто протягом 3-х років.

Таким чином з моменту повернення виконавчих документів стягувачу 06.04.2017 та 22.12.2017 відповідно вони могли бути пред`явлені до виконання стягувачем до 06.04.2020 року та 22.12.2020 .

Як вбачається із матеріалів справи та копії матеріалів виконавчого провадження, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» втретє пред`явило виконавчі листи до виконання 18.06.2019 року. Приватним виконавцем Телявським А.М. виконавче провадження відкрито 19.06.2019 року, тобто до закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який передбачений діючим нині Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець Телявський А.М. діяв у відповідності до вимог чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції, а тому підстав вважати, що його дії були неправомірними - немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що заявником не доведено факту незаконності дій приватного виконавця, оскільки зазначені дії вчинені у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження». Інші доводи та посилання заявника підстав для задоволення скарги не дають. Інших вимог чи інших підстав скарги заявником не заявлено.

Враховуючи наведене, враховуючи обґрунтування вимог скарги, суд вважає, що заявником не доведено його вимоги, а тому відмовляє в задоволенні скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали складено 20.09.2021

Суддя