Номер провадження: 22-ц/813/6084/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю. 02 грудня 2020 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. 1-3).

В обґрунтування позову АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 16 травня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODD0FR07100005, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 47 257 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені договором. Отже, відповідач прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором.

Окрім того, 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 005/Р, предметом якого виступало здійснення поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору від 16.01.2007 року № ODD0AK07100005, за яким кредитор надав боржнику кредит у розмірі 47 257 грн, а боржник зобов`язався повернути кредит, наданий у вигляді невідкличної кредитної лінії у сумі 47 257 грн, сплатити відсотки за його користування у розмірі 1,14% щомісячно та винагороду за надання фінансового інструмента у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісячно в процентів за своєчасне погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу відповідно з умовами та строками, передбаченими договором, сплати пені у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 грн за кожен день прострочення.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до відповідачів із повідомленнями від 15 листопада 2019 року за № 30.1.0.0/2-70516ОDD0L994, з вимогою погасити прострочену заборгованість.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» було відмовлено (99-102).

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що другий відповідач - ОСОБА_2 , із заявою про застосування строку позовної давності не зверталась, у зв`язку із чим суд не мав підстав застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності (а.с. 105-108).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODD0AK07100005, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахунку на рахунок № НОМЕР_1 ТОВ «Авто-Технологія» в ВАТ «Укрексімбанк» в строк з 16 травня 2007 року по 16 травня 2012 року, включно, у вигляді невідкличної кредитної лінії в розмірі 47 257 грн на наступні цілі: споживчі цілі.

Згідно п.1.2 кредитного договору, кредит надавався в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди та комісії, у визначені договором строки.

Окрім того, 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 005/Р, предметом якого виступало здійснення поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору від 16.01.2007 року № ODD0AK07100005, за яким кредитор надав боржнику кредит у розмірі 47 257 грн, а боржник зобов`язався повернути кредит, наданий у вигляді невідкличної кредитної лінії у сумі 47 257 грн, сплатити відсотки за його користування у розмірі 1,14% щомісячно та винагороду за надання фінансового інструмента у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісячно, процентів за своєчасне погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу відповідно з умовами та строками, передбаченими договором, сплати пені у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості , але не менше 1 грн за кожен день прострочення.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до відповідачів із повідомленнями від 15 листопада 2019 року за № 30.1.0.0/2-70516ОDD0L994, з вимогою погасити прострочену заборгованість.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог, вказував на те, що договір кредиту було укладено 16 травня 2007 року, строком до 2012 року, після чого з 2012 року кошти не сплачувались, а отже, строк позовної давності слід розпочинати з цього терміну, адже позивачу достовірно було відомо про порушення його права з моменту несплати чергових платежів.

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився із наведеними вище доводами відповідача.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № ODD0AK07100005від 16 травня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній платіж було здійснено позичальником 30 січня 2013 року шляхом погашення пені у умі 0,50 грн.

Таким чином, останній платіж за договором здійснено боржником у січні 2013 року.

Як вірно зазначено у рішенні суду першої інстанції, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 28 грудня 2019 року, в той час як строк позовної давності сплив ще у січні 2016 року.

Згідно із ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про те, що оскільки другий відповідач - ОСОБА_2 , із заявою про застосування строку позовної давності не зверталась, то суд не мав підстав застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів зауважує, що заява про застосування позовної давності одного з відповідачів не поширюється на позовні вимоги до інших відповідачів, в тому числі і при солідарній відповідальності. Проте, суд повинен відмовити у задоволенні позову до відповідача, який не заявляв про застосування позовної давності, за наявності заяви про пропуск позовної давності іншого відповідача, якщо виходячи з характеру спірних правовідносин вимоги позивача не можуть бути задоволені (повністю або в частині) лише за рахунок відповідача, який не заявляв про застосування позовної давності (пункт 25 інформаційного листа ВГСУ від 07 квітня 2008 № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Також, відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 16 вересня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе