Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 757/48660/20
Номер провадження 22-ц/824/13082/2021
Головуючий у суді першої інстанції Т.В. Остапчук
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач

15 вересня 2021року місто Київ

Номер справи 757/48660/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

заявник (позивач) ОСОБА_1

заінтересована особа (відповідач) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року, постановлену у складі судді Остапчук Т.В., в приміщенні Печерського районного суду м.Києва, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача Ѕ вартості її частки у статутному капіталі ТОВ «Альянс ВВ» та ТОВ «Продюсерський центр «Аврора» у розмірі 382 500,00 грн, посилаючись на те, що 13.06.2017 між сторонами було розірвано шлюб. Відповідач у справі є засновником та керівником ТОВ «Альянс ВВ» та засновником ТОВ «Продюсерський центр «Аврора». Розмір внеску статутного фонду у ТОВ «Альянс ВВв», внесеного відповідачем складає 420 000, 00 грн, а до статутного фонду ТОВ «ПЦ «Аврора» 345 000,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі.

У березні 2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 відкритих у фінансових та банківських установах України у сумі 382 500,00 грн., з метою забезпечення збереження прав та інтересів позивача ОСОБА_1 при вирішенні даного спору.

Необхідність застосування вказаного заходу забезпечення позову заявник обґрунтував тим, що предметом спору у даній справі є поділ спільного сумісного майна подружжя, до якого відноситься частка відповідача у статутному капіталі ТОВ «Альянс ВВ» та ТОВ «Продюсерський центр «Аврора», оскільки ОСОБА_2 має вплив на товариства, відповідно вбачається наявна можливість (ризик) зі сторони відповідача відчуження вказаних грошових коштів на користь третіх осіб. Зазначив, що ОСОБА_2 вже здійснювалося відчуження майна, а саме автомобіля, право власності на який було зареєстроване за відповідачем, поза волею позивача. Вказані обставини встановлені рішенням суду у справі №757/19639/17-ц. Вважає, що не забезпечення даного позову унеможливить у подальшому звернути стягнення на спільне сумісне майно подружжя у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування зазначив, що постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання рішення у майбутньому у разі задоволення позову. Судом не враховано, що саме по собі накладення арешту на корпоративні права без наміру власників його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні інтереси власника частки у статутному капіталі товариства. Також суд не взяв до уваги зазначений позивачем факт недобросовісного діяння відповідача, який мав місце при відчуженні нею спільного автомобіля подружжя, що встановлено судом у справі №757/19639/17.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просить задовольнити її з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду просила залишити без змін як законну і обґрунтовану.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не обґрунтовано належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову, не надано підтвердження співмірності заявлених позовних вимог із забезпеченням позову, а аргументи поданої заяви не дають підстав для переконання, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить у майбутньому перешкоди у виконанні судового рішення у разі задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників справи чи інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи належним чином підтверджені. Не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи те, що позивач не довів належними та допустимими доказами існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, не обґрунтував належним чином необхідність вжиття зазначеного заходу забезпечення позову, не навів беззаперечних доказів про здійснення відповідачем дій щодо відчуження спірного майна з метою уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позову, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 відкритих у фінансових та банківських установах України у сумі 382 500,00 грн.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 відкритих у фінансових та банківських установах України у сумі 382 500,00 грн позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. Загалом заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача відкритих у фінансових та банківських установах України, тобто на невизначену кількість банківських рахунків та установ, де відкриті такі рахунки, не містить відомостей щодо наявності таких рахунків, належності їх відповідачу, а накладення арешту на всі рахунки без дослідження питання щодо їх виду, правового режиму, цільового призначення коштів на них не відповідатиме принципу розумності та співмірності із заявленими вимогами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був забезпечити позов враховуючи відчуження відповідачем спільного майна подружжя, а саме автомобіля «Lexus», 2001 року випуску, який був предметом спору у справі №757/19639/17, не може слугувати підставою для скасування ухвали суду, оскільки у даній справі судом встановлено, що позивачем не доведено належність вказаного автомобіля до спільної сумісної власності подружжя, а тому у позові було відмовлено. Відтак обставини встановлені судом у справі №757/19639/17 не доводять факт недобросовісного діяння відповідача щодо відчуження належного їй рухомого майна поза волею позивача, на що заявник посилається у своїй заяві про забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності передбачених законом підстав для забезпечення позову відповідають вищенаведеним вимогам закону та відповідним роз`ясненням.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у застосуванні заходів забезпечення, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Так, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду. Подана позивачем заява не містить обґрунтовані посилання та відповідні докази щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20.09.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

В.А. Кравець

О.І. Шкоріна