Справа № 558/431/20
номер провадження 2/558/6/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

06 вересня 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С., з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що з вересня 2011 року по червень 2015 року вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . З червня 2015 року відповідач, у зв`язку з роботою, тимчасово проживав у м. Києві, однак їх фактичні шлюбні відносини продовжувалися. В 2016 році вона завагітніла від відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , факт народження якого зареєстровано Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 4 жовтня 2017 року, актовий запис №2493. Запис про батька дитини проведено за її заявою, оскільки відповідач відмовився написати відповідну заяву.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві вказує про те, що факт батьківства відповідачем не оспорювався, адже у 2017 році вони продовжували спільно проживати, їздили разом на відпочинок в Буковець , а влітку 2017 року їздили на море. Відповідач після народження дитини приходив до неї в пологовий будинок, був присутнім на хрестинах дитини, надавав невелику фінансову допомогу після народження дитини, однак подавати заяву про своє батьківство відмовився, аргументуючи це тим, що забув паспорт громадянина України.

Факт визнання відповідачем батьківства підтверджують скріншот їх переписки у Вайбері, спільні фотознімки її, відповідача та дитини.

В подальшому після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач перестав цікавитися життям сина та його матеріально утримувати, одружився з іншою жінкою, з якою на даний час проживає та має неповнолітню дитину.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, а також є засновником та директором ТзОВ «Галичина Агро Трейд», має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, а тому може надавати допомогу на утримання сина.

З вказаних підстав, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису про його народження, шляхом запису ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 , користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити.

Судові засідання по справі № 558/431/20 призначалися на 27 липня, 9 серпня, 6 вересня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце судового розгляду справи був повідомленим у встановленому порядку шляхом надіслання судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Причини неявки в судові засідання відповідач ОСОБА_2 не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

За таких обставин та за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі № 558/431/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 подавала до суду клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи та ухвалою від 12 жовтня 2020 року таке клопотання було задоволено судом.

10 лютого 2021 року до суду надійшло повідомлення експерта № 14/967 від 4 лютого 2021 року про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_2 до експертної установи для відібрання зразків букального епітелію (а.с. 124-128).

Ухвалою суду від 9 березня 2021 року повторно надсилалася для виконання ухвала від 12 жовтня 2020 року про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи та зупинялося провадження по справі.

Ухвалою суду від 29 червня 2021 року провадження у справі № 558/431/20 було поновлено в зв`язку з надходженням повідомлення судового експерта про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_2 до експертної установи для відібрання зразків букального епітелію (а.с. 165-169).

9 липня 2021 року проведено підготовче засідання у справі № 558/431/20.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Із дослідженого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 4 жовтня 2017 року, актовий запис № 2493 (а.с. 6), Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 9 (а.с. 7) встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю є ОСОБА_1 . Відомості про батька дитини вказані за заявою матері, на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Дослідженими в судовому засіданні паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 9, 10), довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 3 травня 2019 року виконавчим комітетом Боремельської сільської ради (а.с. 8), довідки № 09/16/525, виданої Боремельською сільською радою (а.с. 13) встановлено, що малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з матір`ю ОСОБА_1 (позивачем по справі).

Згідно ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Тлумачення ст. 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року призначено в справі судову молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення походження дитини позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відповідача у справі - ОСОБА_2 (встановлення його батьківства). Проведення експертизи доручено судовим експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи №14/967 від 4 лютого 2021 року та повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи №СЕ-19/114-21/4238-БД від 10 червня 2021 року для відбору біологічних зразків з`явилися лише ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 ОСОБА_2 для відбору зразків букального епітелію не з`явився (а.с. 125-127, 166-168).

Встановлено, що на неодноразовий виклик експертів для проведення експертизи щодо встановлення біологічного батьківства ОСОБА_2 не з`являвся.

До суду повторно надходили повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою відповідача для відбору біологічних зразків.

Судом неодноразово направлялися листи відповідачу, за адресою його зареєстрованого місця проживання та на повідомлену ним електронну адресу про необхідність явки до суду та до експертної установи для відбору біологічних зразків, проте останній в судові засідання не з`явився та не з`явився до експертної установи для відбору біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи.

Таким чином, судом було вжито заходи для проведення експертизи та забезпечення явки до експертної установи відповідача для відібрання біологічного матеріалу, необхідного для проведення експертизи, проте останній від проведення експертизи ухилився.

Судом встановлено, що відповідач, який був достовірно обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлений судом, про дату, час та місце проведення призначеної судом молекулярно-генетичної експертизи, для забору біологічних зразків до експертної установи не з`явився, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Факт ухилення відповідача від проведення експертизи в судовому засіданні також підтвердила позивач у справі, яка повідомила суду, що відповідач був обізнаний про необхідність явки до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу на дослідження з метою встановлення або спростування факту його батьківства, разом з тим відповідач в такій розмові зазначив, що він не має на це часу та в судові засідання, а також до експертної установи для проведення експертизи з`являтися не буде.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Відповідач не довів наявність поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору його біологічних зразків. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №760/3977/15-ц (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Такого ж висновку Верховний Суд дійшов в постанові у справі №569/13821/18 від 18 лютого 2021 року.

Матеріали справи містять фотознімки позивача, відповідача та дитини, особисту переписку позивача з відповідачем, з якої вбачається обізнаність останнього про вагітність позивача та в якій відповідач не заперечує своє батьківство щодо дитини, називає позивача "колишньою дівчиною, мамою сина" (а.с. 28-50).

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо батьківства відповідача відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду.

Суд встановив, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому в інтересах дитини позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають до задоволення.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

Відповідно до статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач є працездатним, тому враховуючи обставини справи та правові норми, суд визначає аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд приходить до висновку, що вказаний розмір аліментів не буде вважатися завищеним в нинішніх умовах проживання та не створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки він пред`явлений в інтересах дитини та є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 840,80 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви та понесення таких витрат позивачем є документально підтвердженим (а.с. 1).

Крім того, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що підлягає сплаті при вирішенні спору в частині вимог про стягнення аліментів, з урахуванням того, що на час подання позовної заяви позивач була звільнена від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів, а також з урахуванням вимог Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового спору при вирішенні спору щодо майнової вимоги.

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалася на положення ст.ст. 121, 122, 125, 126, 128, 134, 135, 180, 182 СК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні спору, суд вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 121, 125, 128, 134, 180-182 СК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) про визнання батьківства та стягнення аліментів, задовільнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Угільня, Стрийського району Львівської області, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 2493, складеного Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 4 жовтня 2017 року, зазначивши в графі батько - « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 15 вересня 2021 року.