КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Сіромашенко Н.В.
Апеляційне провадження №22-ц/824/9077 /2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про зобов`язання зарахувати до стажу роботи та виплачувати надбавку за вислугу років та заробітну плату з урахуванням раніше набутого стажу державної служби, стягнення заробітної плати,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивачка звернулася із зазначеним позовом до відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона працює у Національному інституті стратегічних досліджень на посаді завідувача відділу соціальних стратегій центру економічних і соціальних досліджень, яка не належить до посад державної служби. При нарахуванні та виплаті їй надбавки за вислугу років та заробітної плати відповідач не зарахував до стажу роботи період навчання на денній формі в аспірантурі Національного інституту стратегічних досліджень. Вона неодноразово в усній та письмові формі зверталася до відповідача з проханням зарахувати до стажу роботи стаж навчання на денній формі в аспірантурі Національного інституту стратегічних досліджень. Проте, відповідачем було відмовлено.

Позивачка просила зобов`язати відповідача зарахувати до стажу її роботи раніше набутий стаж державної служби, а саме:

час навчання в аспірантурі (денна форма навчання) у Національному інституті стратегічних досліджень у період з 01 листопада 2007 року по 18 грудня 2012 року ;

стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за період з грудня 2018 року по червень 2020 року включно в розмірі 61584,20 грн ,

зобов`язати відповідача з 01 липня 2020 року нараховувати та виплачувати їй надбавку за вислугу років та заробітну плату в цілому з урахуванням раніше набутого стажу державної служби у період з 01 листопада 2007 року по 18 грудня 2012 року - час навчання в аспірантурі Національного інституту стратегічних досліджень.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що дотримувався норм законодавства України під час обрахування стажу державної служби позивачки ОСОБА_1 та виходив з чітко визначеної нормативними актами процедури.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі, зазначав, що суд неповно з`ясував обставини ,що мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи . Суд не врахував норми діючого законодавства , судову практику з цього приводу .

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, де зазначив, що з його боку відсутні будь-які порушення щодо нарахування заробітної плати позивачці.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 14 вересня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи,

Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 навчалася в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» з 01 вересня 1998 року по 01 липня 2004 року .

В подальшому, 17 січня 2006 року ОСОБА_1 була призначена на посаду провідного спеціаліста сектору соціальної і демографічної політики відділу економічної та соціальної стратегії Національного інституту стратегічних досліджень, де працювала до 31 жовтня 2007 року, та була звільнена з посади за власним бажанням, у зв`язку із вступом до аспірантури інституту згідно ст.38 КЗпП України.

В період з 01 листопада 2007 року по 18 грудня 2012 року позивачка навчалася в аспірантурі інституту за денною формою. В цей же період ОСОБА_1 надавалася відпустки, у зв`язку з вагітністю та пологами з 16 жовтня 2008 року по 18 лютого 2009 року, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 січня 2011 року по 16 грудня 2011 року (а.с. 139-147).

Доводи позивача в частині зарахування до стажу державної служби періоду навчання в аспірантурі терміном 5 років з урахуванням перебування її у відпустці по догляду за дитиною позбавлені юридичного обґрунтування та є такими, що суперечать п.33 та п.19 постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №309 «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів».

Починаючи із 01 березня 2013 року і по 12 грудня 2014 року позивачка працювала в інституті демографії та соціальних досліджень імені М.В. Птухи НАН України.

З 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 працює в Національному інституті стратегічних досліджень, в тому числі, з 13 січня 2020 року на посаді завідувача відділу соціальних стратегій центру економічних і соціальних досліджень, згідно наказу №24-к. (а.с. 26-32).

У довідки від 01 липня 2020 року, наданої відповідачем, про встановлені надбавки позивачці за період роботи з 17 грудня 2014 року по липень 2020 року зазначено наступне.

ОСОБА_1 17 грудня 2014 року була призначена на посаду завідувача сектору в Інституті, яка відносилася до посад державної служби.

Згідно довідки ,станом на 23 грудня 2019 року стаж ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2017 року № 930 складає 6 років і їй встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 18% посадового окладу (наказ про особовий склад від 23 грудня 2019 року № 341-К). Там же у довідці зазначено, що право на наступну надбавку за вислугу років у розмірі 21 % виникне 23 грудня 2020 року .

Для розрахунку даної надбавки були взяті періоди роботи відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (зі змінами), а саме: провідний спеціаліст Інституту (посада державної служби) 2006-2007, що складає 1 рік 9 місяців 15 днів; молодший науковий співробітник (наукова посада) 2013-2014 (1 рік 9 міс. 12 дн.). Таким чином, враховано стаж державної служби за відповідний період тривалістю 3 роки 6 міс. 28 дн.

З 01 березня 2016 року ОСОБА_1 була призначена на посаду провідного наукового співробітника Інституту, яка відноситься до наукових посад, та їй була встановлена надбавка за стаж наукової роботи (понад 3 роки) у розмірі 10% посадового окладу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року №494 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи». Для розрахунку даної надбавки відповідачем були взяті періоди відповідно до статті 35 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»( від 26 листопада 2015 року №848)-

провідний спеціаліст (посада державної служби) 2006-2007, що складає 1 рік 9 міс. 15 днів,

навчання в аспірантурі Інституту терміном 3 роки (01 листопада 2007 року по 18 грудня 2012 року ),

молодший науковий співробітник (наукова посада) 2013-2014 -1 рік 9 місяців 12 днів,

завідувач сектору, головний консультант (посада державної служби) 2014-2016 - 1 рік 2 місяців 12 днів .

Отже, врахований стаж наукової роботи за відповідний період - 7 років 9 місяців 10 днів.

При призначенні ОСОБА_1 з 03 грудня 2018 року на посаду завідувача відділу їй була встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 12 % посадового окладу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2017 року №930 «Питання оплати праці працівників Національної академії державного управління при Президентові України, національного інституту стратегічних досліджень, Інституту законодавства Верховної Ради України, посади яких не належать до посад державної служби». Для розрахунку даної надбавки були взяті раніше набутий стаж державної служби та періоди роботи, передбачені ст. 46 Закону України від 10 грудня 2015 року №889 «Про державну службу».

Відповідно до вказаної довідки стаж наукової роботи відповідачем з 01 травня 2016 року не був зарахований позивачці до стажу державної служби з урахуванням положень ч. 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229.

При цьому, як зазначено, у довідці період навчання ОСОБА_1 в аспірантурі (2007-2012) не був врахований до стажу державної служби. Також не врахована до стажу державної служби робота за сумісництвом на посаді молодшого наукового співробітника інституту (2007-2009) під час її навчання в аспірантурі.( а.с. 37-41) .

Позивачка зверталася до відповідача 19 травня 2020 року , 02 червня 2020 року зі службовими записками про зарахування їй до стажу роботи період навчання в аспірантурі з 01 листопада 2007 року по 18 грудня 2012 року на денній формі навчання у Національному інституті стратегічних досліджень. Однак, їй було відмовлено, у зв`язку з відсутності правових підстав для цього.( а.с. 33-35) .

Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229.

Відповідно до п.8 розділу ХI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу»( в редакції від 10 грудня 2015 року №889) стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, стаж державної служби до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло до 01 травня 2016 року, а отже, правильним є висновок суду ,що спірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про державну службу» в редакції від 16 грудня 1993 року №3723) , яка діяла на час навчання ОСОБА_1 в аспірантурі .

Статтею 1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» було визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

У відповідності до п.3 постанови Верховної ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» до приведення законодавства у відповідність до Закону України «Про державну службу» законодавчі акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому закону.

До 01 травня 2016 року посади державних службовців були віднесені до відповідних категорій посад статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу». Віднесення наявних посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідних категорій нових посад державних службовців проводилося Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом, тобто шляхом видання відповідного акта Кабінету Міністрів України.

На виконання п.5 постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року №3723 «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» Кабінетом Міністрів України була видана постанова від 03 травня 1994 року №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби».

Пунктом 3 Порядку було передбачено, що до стажу державної служби включається стаж наукової роботи на посадах, визначених переліком посад наукових працівників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року №257. Вказаним переліком чітко визначені посади наукових працівників. Посада аспірант не входить до даного переліку. Крім того, пунктом 1 вказаної постанови визначено, що перелік затверджено відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», тобто для реалізації його положень щодо обрахування саме відповідного наукового стажу.

За таких обставин висновок суду дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зарахування до стажу державної служби періоду навчання в аспірантурі. Висновок суду про відмову у задоволенні похідних вимог такоє є обґрунтованим.

Доводи апелянта ,що судом не враховано посилання позивачки на вимоги Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» є безпідставними , оскільки норми вказаного закону ( зокрема ст.ст 22-1 та 22-2) не містять в переліку посад наукових працівників для зарахування до стажу державної служби перебування на посаді - аспірант .

Позивачка ОСОБА_1 не надала жодних доказів на спростування обчислення відповідачем стажу державної служби , визначених постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 « Про порядок обчислення стажу державної служби» та від 04 березня 2004 року № 257 , та відповідно до Закону України « Про державну службу» і редакції , яка діяла до 01 травня 2016 року .

Крім того , слід зазначити , що час навчання в аспірантурі не враховується до стажу роботи ,з огляду на те ,що аспірантура є формою підготовки наукових кадрів , а аспірант - це особа,яка навчається. Такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду № 800/548/16 від 19 листопада 2018 року.

Суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, не знайшли свого підтвердження, тому суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, які тотожними позовним вимогам, і які були предметом детального дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів , позивачка не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 373 , 374 , 375 ,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді