Справа № 606/1126/17
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2021 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 ,

представника відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської області Голяк О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Теребовлянської міської ради Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою (заїздом), -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 , Теребовлянської міської ради Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (заїздом).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказали, що вони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , до якого існує єдиний заїзд з боку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 , яка є їх суміжним землекористувачем, самовільно захопила частину земельної дороги, що належить до земель загального користування Теребовлянської міської ради Тернопільської області і тим самим створює їм перешкоди у заїзді до належного їм будинку.

27 березня 2019 року позивачами подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вони просять зобов`язати ОСОБА_4 звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки із земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога (заїзд) в розмірі 4 кв.м.

У судовому засіданні позивачі та представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позову не визнали, подали до суду відзив, з якого вбачається, що позивачі не надали суду достовірної інформації про те, що вони здійснили перебудову житлового будинку АДРЕСА_1 , який вони придбали 11 березня 2014 року, розподілили закріплену за вказаним будинком земельну ділянку на дві окремі ділянки, із отриманням різних поштових адрес. Крім того, вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підтвердили факт самовільного захоплення ОСОБА_4 частини земельних ділянок, яка належить їм, а, навпаки, доводять факт захоплення нею частини земельної ділянки загального користування. Також пояснили, що під час приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки із кадастровим номером :03::001:0854, що в АДРЕСА_7 , наданої останній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1000 га, претензій до конфігурації та меж земельної ділянки у сторін не було. Вважають, що позивачі не є належними позивачами у справі. Крім того, просять суд при вирішенні спору застосувати строк позовної давності, який позивачі пропустили, оскільки про порушення свого права вони взнали 23 квітня 2014 року, а до суду із позовом звернулись у липні 2017 року. У задоволенні позову просять відмовити.

Представник відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської області у судовому засіданні позову не визнала, вказавши, що будь-яких порушень земельних прав позивачів, в тому числі і щодо заїзду до належних їм земельних ділянок відповідачем ОСОБА_4 не допущено. Крім того, вказала, що позивачі мають можливість заїзду (проїзду) до своїх будинковолодінь по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 різними транспортними засобами, в тому числі і вантажними, що підтвержується проведеним Теребовлянською міською радою Тернопільської області експериментом. Також вказала, що ОСОБА_4 будь-яких земельних прав Теребовлянської міської ради Тернопільської області не порушувала. У задоволенні позову просить відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №296, позивач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_3 стали власниками кожен по Ѕ частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 (житлового будинку глиняного житловою площею 37.9 кв.м, загальною площею 71.3 кв.м). Продаж зазначеного житлового будинку здійснено разом із продажем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1000 га із відповідним кадастровим номером.

Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №300, позивач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки - :03:001:0282, площею 0.1000 га- прибудинкова територія, яка розташована по АДРЕСА_1 , по Ѕ частці кожен (спільна часткова власність). Цього ж дня приватним нотаріусом здійснено державну реєстрацію права спільної часткової власності позивачів на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності : 4931972.

27 листопада 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як співвласники земельної ділянки площею 0.1 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0282, виготовивши технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, добровільно надали нотаріусу спільну письмову заяву на поділ вказаної земельної ділянки, а саме: на земельну ділянку № 1 площею 0.0423 га, в тому числі під проїздами та проходами - 0.0026 га, що буде власністю ОСОБА_3 , земельну ділянку № 2 , площею 0.0577 га, що буде власністю ОСОБА_1 відповідно до плану поділу земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали власниками двох окремих земельних ділянок із відповідними площами.

Рішенням 65-ї сесії Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 3 грудня 2014 року № 2005 «Про присвоєння земельній ділянці поштової адреси « АДРЕСА_2 » присвоєно поштову адресу « АДРЕСА_2 земельній ділянці загальною площею 0.0577 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що перебуває у власності ОСОБА_1 , а земельній ділянці загальною площею 0.0423 га, що перебуває у власності ОСОБА_3 залишити поштову адресу « АДРЕСА_1 ».

В подальшому, відповідно до договору дарування Ѕ частки житлового будинку від 23 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф., та зареєстрованого в реєстрі за №810, ОСОБА_1 подарував належну йому Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 загальною площею 71.3 кв.м, житловою 37.9 кв.м ОСОБА_3 . Відчужувана ОСОБА_1 частка зазначеного нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці площею 0.0423 га, кадастровий номер :03:001:0431.

Із технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки позивачів вбачається, що земельна ділянка позивача ОСОБА_1 не межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4 .

Таким чином, на час звернення позивачів із вказаним позовом, вони були окремими власниками двох земельних ділянок, хоча у своїх позовних вимогах, в тому числі уточнених, вони вказали, що користуються однією земельною ділянкою, яка закріплена за будинком, співвласниками якої вони є, що не відповідає встановленим судом фактичним обставинам.

Відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1 га за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується рішенням органу місцевого самоврядування № 3253 від 2 лютого 2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (державну реєстрацію вчинено 5 квітня 2018 року), кадастровий номер :03:001:0854.

Вказане рішення органу місцевого самоврядування позивачами не оспорювалось, у встановленому законом порядку воно не визнано незаконним.

У проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_7 міститься рішення 32-ї сесії Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 22 вересня 2017 року № 2548 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки та уповноваження депутата міської ради права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 », яким затверджено акт обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_7 між землекористувачами ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 від 12 серпня 2017 року, уповноважено депутата міської ради Мужа В.В. права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі, закріплення їх межовими знаками та переданими на зберігання.

Із акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 31 жовтня 2018 року вбачається, що межа земельної ділянки із кадастровим номером :03::001:0854, що в АДРЕСА_7 , наданої ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1000 га, закріплена в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка ІІІ виду у кількості 16 штук, претензій до конфігурації та меж земельної ділянки користувачами суміжних земельних ділянок немає.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, в частині межування земель ОСОБА_4 із землями загального користування (дорогою), спостерігається зміщення кам`яного стовпа ОСОБА_4 на відстань 0.50 м від поворотного кута № 1(згідно з кадастровим планом земельної ділянки) в сторону земель загального користування (дороги), що призвело до захвату земель загального користування площею 4 кв.м . Оскільки зміна конфігурації земельної ділянки ОСОБА_4 призвела до захвату частини земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога, то даний факт може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , оскільки із протилежної сторони ділянок (через дорогу) сторін у справі є крутий схил (перевищення, згідно із викопіюванням із Стереотопографічної зйомки та комбінованої зйомки виконаних інститутом УКРГИИГИС в 1986 році, становить 12 м).

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 суду показав, що підтримує складений ним висновок, який зроблено ним на підставі наданих судом матеріалів, зокрема, викопіювання з топографічної зйомки м.Теребовля, виконаної інститутом «УКРГИИГИС» в 1986 році, копії проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_7 та інших документів, а також проведеного натурного обстеження домоволодінь по АДРЕСА_1 . За результатами проведення експертних дій він прийшов до висновку про те, що межа земельної ділянки ОСОБА_4 , що визначена документацією із землеустрою, в частині під`їзду до ділянок позивачів, облаштована за рахунок фактичного під`їзду до ділянок позивачів, невідповідність меж у даному місці призвела до зміни конфігурації ділянки, виражено площею 4 кв.м. Саме зміна конфігурації ділянки ОСОБА_4 призвела і до зміни у значеннях площ: згідно із документацією із землеустрою ОСОБА_4 є землевласником земельної ділянки 0.1265 га, фактично користується площею у 0.1272 га. Крім того, експерт пояснив, що позивачі не повідомили йому про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 поділена між ними із визначенням кожному із них певної площі, ним не досліджувались технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, зокрема, на земельну ділянку № 1 площею 0.0423 га, в тому числі під проїздами та проходами - 0.0026 га, що стала власністю ОСОБА_3 , земельну ділянку № 2 , площею 0.0577 га, що стала власністю ОСОБА_1 . У тому випадку, якщо би йому були надані такі документи, його висновок міг би змінитись. У своєму висновку зазначив, що захоплення ОСОБА_4 частини земель загального користування площею 4 кв.м може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь позивачів, однак ствердного та однозначного висновку про спричинення відповідачем позивачам перешкод у заїзді під час проведення експертизи він зробити зміг, тому запропонував провести експеримент для проїзду великогабаритним транспортом до земельних ділянок позивачів, на який сторони не погодились.

У судовому засіданні судом роз`яснено право учасникам справи заявляти клопотання про проведення додаткової експертизи із врахуванням тих матеріалів, які експертом не досліджувались при первинній експертизі, однак такі клопотання ними заявлено не було.

Відповідно до ч.1,2,6 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Відповідачем ОСОБА_4 та її представником ОСОБА_5 12 червня 2019 року подано до суду письмове клопотання про відхилення висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, оскільки він складений експертом на підставі неповної інформації про земельні ділянки позивачів, як мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, безпосередньо дослідивши у судовому засіданні висновок експертаза результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, допитавши експерта, який проводив вказану експертизу, оцінивши інші докази в їх сукупності, вважає, що при розгляді цієї справи зазначений висновок експерта слід відхилити, оскільки він складений експертом внаслідок використання ним неповної інформації про земельні ділянки позивачів, розміщених по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зокрема, того, що позивачі є власниками двох окремих земельних ділянок із відповідною площею, тих обставин, що земельна ділянка позивача ОСОБА_1 не межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4 , позивачі спільно користуються земельною ділянкою площею 0.0026 га, яка є власністю ОСОБА_3 , для проїздів та проходів. Крім того, експерт у своєму висновку висловив припущення про те, що «зміна конфігурації земельної ділянки ОСОБА_4 призвела до захвату частини земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога, то даний факт може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , оскільки із протилежної сторони ділянок (через дорогу) сторін у справі є крутий схил», однак таке припущення експерта не підтверджене необхідними дослідженнями.

Судом також з`ясовано, що позивачі, як на підставу своїх позовних вимог посилались на акт обстеження земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 від 23 квітня 2014 року, який затверджений Теребовлянським міським головою.

Згідно із цим актом існуючий заїзд, який влаштований за рахунок земель загального користування, між обстежуваними ділянками створює перешкоди в ефективному використанні обох земельних ділянок, рекомендовано влаштувати заїзд до присадибної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до схеми, яка додана до акту.

Судом також з`ясовано, що 29 вересня 2017 року комісією із числа спеціалістів Теребовлянської міської ради складено акт обстеження земельних ділянок, розміщених в АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 , який затверджено міським головою, з якого вбачається, що заїзд до присадибних земельних ділянок сторін влаштований відповідно до схеми, складеної до акта обстеження земельних ділянок від 23 квітня 2014 року, захоплення частини земельної ділянки, яка використовується позивачами як заїзд до належного їм житлового будинку з боку ОСОБА_4 не виявлено.

Також 26 червня 2019 року комісією із числа спеціалістів Теребовлянської міської ради проведено обстеження земельних ділянок, розміщених в АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 та складено акт, відповідно до якого захоплення частини земельної ділянки загального користування, яка використовується ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для заїзду до належних їм на праві власності земельних ділянок, порушень у користуванні позивачами заїзду до їх земельних ділянок по АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_4 не виявлено.

Згідно із актом обстеження земельної ділянки та проведення експерименту проїзду (в`їзду, виїзду) автомобільним транспортним засобом до присадибної земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , складеного 2 червня 2021 року спеціалістами Теребовлянської міської ради Тернопільської області, присадибна земельна ділянка ОСОБА_4 по АДРЕСА_7 межує із присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 лише одного позивача, а саме: ОСОБА_3 . Між присадибними земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існуючий заїзд зі сторони проїжджої частини АДРЕСА_1 займає ширину 5.20 м та влаштований за рахунок земель загального користування Теребовлянської міської ради. В результаті проведеного експерименту щодо можливості в`їзду та виїзду до земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 великогабаритним транспортним засобом автомобілем марки «ЗІЛ-554, д.н.з. НОМЕР_2 , по землях загального користування комунальної власності міської ради встановлено, що існуючий заїзд до земельних ділянок позивачів є достатнім для проїзду великогабаритним транспортним засобом.

Відповідно до ч.1,2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги з`ясовані обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позивачі не довели обставин порушення їхнього права на використання земельної ділянки, яка є власністю Теребовлянської міської ради (землі загального користування), як заїзду до належних їм земельних ділянок, відповідачами права позивачів на право використання земельної ділянки Теребовлянської міської ради не порушено, а тому у задоволенні їх позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Суд також з`ясував, що позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у 2017 році, у позові відсутня дата його складення (позовна заява зареєстрована в суді 21 липня 2017 року, вхідний № 3308).

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 12 червня 2019 року подали до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивачі порушили строк позовної давності тривалістю у три роки, вказавши, що про порушення свого права позивачам стало відомо 23 квітня 2014 року, а звернулись до суду 21 липня 2017 року.

Відповідно до ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.1 ст.261 вказаного Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заслухавши пояснення позивача та його представника з приводу строку звернення до суду із позовом, суд вважає, що така заява відповідача ОСОБА_4 та її представника про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає, оскільки позивачам стало відомо про порушення їх прав у 2017 році і саме тоді вони звернулись до суду із позовом про захист своїх прав.

У справі є судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 640 грн., та 5147.26 грн. вартості судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, які сплачено позивачем ОСОБА_1 .

Враховуючи вимоги ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача, суд залишає за позивачем ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.76-80, 81, 263-265 ЦПК України, ст.152 Земельного кодексу України, ст. 256, 257, 261 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Теребовлянської міської ради Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою (заїздом), відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повне рішення виготовлено 17 вересня 2021 року.

Суддя