Справа № 131/514/21
Провадження № 2/131/398/2021
17.09.2021 м. Іллінці
Іллінецький районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Балтака Д.О.
розглянувши в судовому засіданні у порядку загального позовного провадження без фіксації процесуальної дії технічними засобами в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Іллінецької міської ради Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ,-
У травні 2021 року до Іллінецького районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із зазначеним позовом, у якому вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав комунального підприємства «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» виданого на підставі рішення Іллінецького районного суду 207/111/2012 від 20.04.2012 року. В належному ОСОБА_1 житловому будинку залишився зареєстрованим колишній чоловік її доньки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , шлюб між ними розірвано рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області 24 грудня 2020 року.
Позивач також зазначила, що за рік до винесення рішення про розірвання шлюбу її донька та відповідач у справі перестали проживати разом. Тому, із 2019 р. по даний час ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку та не сплачує комунальні послуги і не бере участі у в утриманні будинку. У зв`язку із зазначеним позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування будинком та обмежує її законні права.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 р. справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явивсь, не повідомивши суд про причини своєї неявки.
Представник Іллінецької міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, щодо задоволення позовних вимог не заперечує
За таких обставин, суд згідно змісту частини 4 статті 200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити у справі заочне рішення, яким позов задовольнити частково з наступних мотивів.
Судом установлено, що ОСОБА_1 належить житловий будинок що розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом від 01.06.2012 року № 34350104 про державну реєстрацію прав комунального підприємства «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» виданого на підставі рішення Іллінецького районного суду 207/777/2012 від 20.04.2012 року. (а.с.7), вказане також підтверджується копією технічного паспорта виданого на ім`я ОСОБА_1 23 лютого 2012 року комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с.7).
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб № 131 від 21 травня 2021 року виданої виконавчим комітетом Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.12) за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , який згідно акту обстеження на предмет проживання від 20.05.2021 р. за місцем реєстрації не проживає, на протязі двох років.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Змістом статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Змістом частини 1 статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Змістом частини 1 статті 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки позивач є власником житлового будинку, яка надавала згоду на вселення та реєстрацію у ньому відповідача, лише з тієї підстави, що останній перебував у шлюбі з її донькою, а тому, оскільки на даний час шлюб між подружжям розірвано, що підтверджується копією рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року №131/1283/20 (а.с.8-9), та відповідно зазначених вище довідок відповідач більше двох років не проживає у будинку позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.
В той же час, вимоги позивача в частині примусового зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у вищезазначеному будинку задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними і в їх задоволені слід відмовити, оскільки відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку і тому додаткового вирішення питання не потребує.
У відповідності до змісту частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача, яким було сплачено судовий збір, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 317, 319, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) грн.
Копію цього рішення невідкладно надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - невідомий, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: