Ухвала

17 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 462/1667/17

провадження № 61-14424ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор Львівського міського управління юстиції Мошора Василина Василівна, про визнання договору про відступлення прав за іпотечними договорами недійсним та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор Львівського міського управління юстиції Мошора В. В., та просили визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, який виготовлено на захищеному бланку серії ВТВ №157881, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І. О., зареєстровано в реєстрі № 6970, в частині відступлення права іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , та визнати недійсною і скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на вказане нерухоме майно.

Разом із позовною заявою позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року заяву позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. У порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 . У решті вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року залишено без змін.

У листопаді 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову в даній справі, вжитих ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відмовлено.

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вищенаведені норми закону дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову не підлягає оскарженню в касаційному порядку, оскільки не входить до визначеного пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно, ЦПК України не передбачає право на оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої за результатами апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову.

Відсутність передбаченого процесуальним законодавством права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник оскаржує ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року, якими вирішено питання щодо відмови у скасуванні заходів забезпечення позову, зазначені судові рішення не підлягають касаційному оскарженню відповідно до вимог статті 389 ЦПК України і у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор Львівського міського управління юстиції Мошора Василина Василівна, про визнання договору про відступлення прав за іпотечними договорами недійсним та скасування державної реєстрації відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець