Дата документу 15.09.2021 Справа № 315/411/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/411/19 Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С.М.
Провадження № 22-ц/807/1437/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельних ділянок, серед яких земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,6306 га, кадастровий номер :31:001:0006, розташована ДП № 47 п. 246 Гуляйпільська міська рада. Вказана земельна ділянка належить спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 130842, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 19.11.2005р. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується заповітом від 31.03.2009р., посвідченим приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 1413, який на день смерті спадкодавця не змінений та не скасований. Про вказаний заповіт йому не було відомо.

16.01.2019р. він отримав листа від Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області від 09.01.2019р., яким нотаріальна контора повідомила про відкриття 28.03.2018р. спадщини після смерті ОСОБА_4 та про наявність заповіту, складеного ОСОБА_4 на його користь. Тому 23.01.2019р. він звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, проте отримав відмову в оформленні спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини. Вказує, що вчасно до нотаріуса він не звернувся з огляду на те, що не знав про наявність заповіту на своє ім`я і

дізнався про нього тільки у в січні 2019 року з листа Гуляйпільської державної нотаріаль-

ної контори Запорізької області від 09.01.2019р. Тому вважає, що строки звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини пропущено ним з поважних причин.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 26.06.2019р. (а.с.50-54) ОСОБА_1 просив визнати причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщи-

ни за заповітом після померлої ОСОБА_4 поважними та визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду про відсутність поважних причин для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не грунтуються на матеріалах справи та правових позиціях Верховного Суду, згідно з якими необізнаність спадкоємця про заповіт є поважними причинами неподання ним заяви про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що судом правильно встановлено, що позивач жодним чином не довів, що в нього як спадкоємця існували будь-які перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, у тому числі і щодо своєї необізнаності про складений на його ім`я заповіт. Вказує, що позивачем було подано до нотаріальної контори оригінал заповіту, що свідчить про беззаперечну обізнаність останнього про існування цього заповіту, а підстава для визнання поважними причин пропуску строку на прийняття спадщини є формальною та вигаданою позивачем.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про судове засідання апеляційного суду 15 вересня 2021р., про що ним отримано судову повістку 29.05.2021р., до цього судового засідання не з`явився, не направивши клопотань про відкладення апеляційного розгляду, тому апеляційний розгляд відбувся у його відсутності відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Коноваленка О.Ю., який заперечував проти апеляційної скарги з обставин, викладених у відзиві на скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач у справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 04.11.1999р. (а.с.7-8).

Відповідно до копії спадкової справи № 76/2018, відкритої після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , суд встановив наступні обставини.

31.03.2009р. ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1413, відповідно до якого на випадок своєї смерті належну на праві приватної власності земельну ділянку площею 8,6306 га, кадастровий номер :31:001:0006, розташовану на території ДП № 47 п. 246 Гуляйпільська міська рада, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №130842, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 19.11.2005р., заповіла ОСОБА_1 , 1961 року народження (а.с. 29-зворот).

31.03.2009р. заповіт ОСОБА_4 зареєстровано у спадковому реєстрі за № 46667521 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30.03.2018р. (а.с.20-зворот).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 8,6306 га, кадастровий номер :31:001:0006, розташованої на території ДП № 47 п. 246 Гуляйпільська міська рада, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

05.09.2018р. відповідач ОСОБА_3 звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за законом після бабусі ОСОБА_4 (а.с. 20).

09.01.2019р. Гуляйпільська державна нотаріальна контора Запорізької області листом № 5/02-14 повідомила ОСОБА_1 як спадкоємцю за заповітом про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с.30).

23.01.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_4 (а.с. 33-зворот).

23.01.2019р. постановою державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 35-36).

30.01.2019р. відповідач ОСОБА_3 звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про те, що йому відомий факт, що заповіт, складений на його користь ОСОБА_4 від 18.04.2005р. № 35, посвідчений з порушенням форми посвідчувального напису, в суд з питань визнання заповіту недійним звертатись не буде, не заперечує проти видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 36-зворот).

30.01.2019р. відповідач ОСОБА_3 звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадкове майно після бабусі ОСОБА_4 : земельну ділянку площею 5,8993 га та земельну ділянку площею 4,6892 га (а.с. 37-зворот).

30.01.2019р. державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області видано відповідачу ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 4,6892 га (а.с.43).

30.01.2019р. державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області видано відповідачу ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 5,8993 га (а.с. 44 зворот).

Позивач у період з 28.03.2018р. по 28.08.2018р., тобто протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 не звертався.

Встановивши всі вище зазначені обставини, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з тих підстав, що безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. При цьому, суд зазначав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не був обізнаний про наявність заповіту на його ім`я, з огляду на те, що між позивачем та померлою довготривалий час існували договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки, яка відповідно до заповіту мала б перейти позивачу у разі смерті ОСОБА_4 .

Між тим, такі висновки суду зосновані на припущеннях, оскільки наявність орендних відносин між померлим орендодавцем та позивачем як орендарем не може достеменно вказувати на те, що орендодавець мала намір скласти та склала за життя заповіт на останнього, зокрема, повідомивши його по це.

Колегія вказує, що позивач не був родичем померлої ОСОБА_4 , яка мала онука ОСОБА_3 . Тому позивач не міг сподіватись та здогадуватись, що остання обере його спадкоємцем земельної ділянки, що перебувала у нього в оренді. Жодний документ в матеріалах справи на це не вказує.

Доводи відповідача про те, що сам ОСОБА_1 особисто надав нотаріусу оригінал заповіту, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Проаналізувавши спадкову справу, відкриту після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , колегія апеляційного суду встановила такі обставини.

Наявність заповіту ОСОБА_4 була встановлена нотаріусом за Інформацією із Спадкового реєстру ( а.с. 24).

24.10.2018р. державним нотаріусом Дмитрієвою Н.П. було зроблено запит до Запорізького обласного державного нотаріального архіву щодо надання копії заповіту, який посвідчено 31.03.2009р. за реєстровим № 1413 ( а.с. 29), у відповідь на який такий заповіт було надано ( а.с. 29-зворот).

Та тільки після цього нотаріусу стало відомо про спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 , якому було спрямовано лист № 5/02-14 від 09.01.2019р. ( а.с. 30), отримавши який, останній одразу ж після цього, 23.01.2019р., звернувся з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину ( а.с. 33-зворот).

Як свідчать матеріали спадкової справи, ОСОБА_1 заповіту нотаріусу до спадкової справи не надавав.

Таким чином, як позиція відповідача, так і висновок суду в цій частині не відповідають матеріалам спадкової справи, що позивач був обізнаний про заповіт.

Посилання суду у рішенні на правову позицію Верховного Суду у постанові від 09 липня 2020р. у справі № 466/5674/17 є некоректним, оскільки у ній розглядались інші обставини, де спадкоємець був кровним родичем (сином) померлого спадкодавця, якою заповіт не складався, спадкування відбувалось за законом спадкоємцями першої черги та поважні причини обґрунтовано іншими підставами, ніж у цій справі.

Натомість, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними

труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 13 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18 (ЄДРСРУ № 88232349) вказував, що позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку, а необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошен-ня її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який по-чинається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

04 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 133/1880/18, провадження № 61-12000св19 (ЄДРСРУ № 88232181) вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, і відтворено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

З огляду на обставини цієї справи, що наразі переглядається апеляційним судом, у якій позивач ОСОБА_1 не є родичем померлого спадкодавця ОСОБА_4 , у якої є онук ОСОБА_3 ; позивач не мешкав разом із померлою; заяву про прийняття спадщини не подав, оскільки не є спадкоємцем за законом та про заповіт йому не було відомо, доколи про це йому не було повідомлено державним нотаріусом, та подав відповідну заяву одразу після отримання такого повідомлення, а також з огляду на вище наведені правові позиції Верховного Суду, у яких необізнаність спадкоємця про заповіт відноситься до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, колегія вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим.

Відтак, згідно з приписами п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення на підставі апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягає скасуванню із прийняттям постанови про задоволення його позову.

Приймаючи нове судове рішення, колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, які належать до компенсації позивачеві за рахунок відповідача у повному обсязі у зв`язку із задоволенням його позову.

Так, позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., за подання апеляційної скарги 1260 грн., а всього 2 028,40 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 38-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 028,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.