Єдиний унікальний номер 236/774/21
Номер провадження 22-ц/804/1970/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2021 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого судді Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О, Хейло Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 236/774/21 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «СК «Евроінс Україна» про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 травня 2021 року, (суддя Шаньшина М.А., повний текст складено 03 червня 2021 року), ухваленого в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області, -
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
09.03.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 жовтня 2020 року близько 19 годин 30 хвилин на автодорозі, сполучен¬ням Т-05-13 трапилося ДТП, в ході якого транспортний засіб марки Mersedes-Benz 108 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 зіткнувся з транспор¬тним засобом марки BMW 530D 195НР р.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який отримав механічні пошкодження. Оскільки ОСОБА_2 фактично визнав провину в скоєному ДТП, та водіями було складений европротокол, в якому були зафіксовані усі обставини дорожньо-транспортної пригоди, складена схема, повні дані про учасників ДТП та транспортні засоби, які отримали ушкодження в даній ДТП. Зазначений европротокол був підписаний безпосередньо позивачем з однієї сторони та відповідачем з другої сторони.
Вважав, що крім того відповідач повинен сплатити позивачу франшизу у розмірі 2600 грн., а також витрати на проведення авто товарознавчого дослідження.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЬ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «СК «Евроінс Україна» про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , вартість відновлюваного ремонту автомобіля в розмірі 25796,57 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., а всього 26796,57 грн. (двадцять шість тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 57 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 1 185,48(одна тисяча сто вісімдесят п`ять гривень 48 копійок)грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем доведено факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої належний позивачу автомобіль було пошкоджено, наявність вини в цьому відповідача, а тому на відповідача покладається відповідальність за спричинену майнову шкоду - позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є реальна вартість пошкодженого транспортного засобу. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на думку суду першої інстанції, моральну шкоду оцінено в сумі 1000 грн., оскільки сама така сума є розумною та такою, що підлягає стягненню з відповідача. Отже, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

У апеляційній скарзі поданій до Апеляційного суду, ОСОБА_2 , посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 мотивована тим, що судом не було мотивовано, чому саме було взято до уваги Звіт № 176/2020 від 03.01.2021 року.

Вважає, що якщо суд надав перевагу вказаному Звіту, то не тільки його зобов`язання, а і зобов`язання страховика, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, повинні визначатися за цим Звітом.

Відтак зобов`язання страховика рішенням суду неправомірно заниженні, а його зобов`язання завищені.

Також звертає увагу суду на той факт, що сама діюча Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не містить положень про «надбавки» до ціни, зокрема, у 20%.

Вважає, що судом неправомірно взята вартість відновлювального ремонту з ПДВ 38 233, 19 грн., оскільки відповідно до п.36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, зазначає, що враховуючи суму відновлювального ремонту, суд першої інстанції стягнув ПДВ з нього, а ні зі страховика, і на користь потерпілого ,який не є платником ПДВ, що суперечить вимогам зазначених норм. Вважає, що оцінювач при здійсненні оцінки і складанні Звіту користувався неналежним нормативним актом. Також звертає увагу суду на той факт, що позивач в свою чергу підписав повідомлення про ДТП і надав згоду на визначення страховиком розміру матеріального збитку. На його думку страховик і потерпілий ОСОБА_1 досягли згоди зокрема розмір страхового відшкодування і між собою не приймали рішення про проведення оцінки. Таким чином, вважає, що для встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля потерпілого потрібно застосувати розрахунок здійсненний ПрАТ «СК «Евроінс Україна».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

На адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. В якому позивач зазначає, що відповідач при розгляді справи відмовився в категоричній формі від призначення та проведення відповідної автотехнічної експертизи в експертному закладі.

Зазначає, що при подачі позову він намагався врегулювати вирішення спірного питання, однак відповідач не реагував ні яким чином при отриманні претензії.

Щодо моральної шкоди додає, що його вимоги цілком обґрунтовані та відповідають дійсності.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

11.10.2020 року на автодорозі сполучен¬ням Т-05-13 на території Лиманської ОТГ Донецької області трапилася дорожньо-транспортна пригода, під час якої транспортний засіб марки Mersedes-Benz 108 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 зіткнувся транспор-тним засобом марки BMW 530D 195НР р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Її учасниками 11.10.2020 року складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Автомобіль BMW 530D 195НР р.н. НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а автомобіль Mersedes-Benz 108 р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу Mersedes-Benz 108 р.н. НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно з полісом № АР/4580002 від 29.06.2020 року.

15.10.2020 року позивачем подано повідомлення про ДТП до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а також заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 32964/21 від 06.01.2021 року та розрахунку № 32964/20 від 04.11.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 27277,91 грн., коефіцієнт фізичного зносу 0,7, що в грошовому виразі 14841,30 грн., франшиза 2600 грн. Вказаний розрахунок здійснено на підставі ремонтної калькуляції з використанням ліцензійного програмного забезпечення «AUDATEX».

З врахуванням коефіцієнту фізично зносу та франшизи ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 9836,62 грн.

17.10.2020 року укладено договір № 176/2020 від 17.10.2020 року про надання оціночних, інформаційних послуг між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , який є суб`єктом оціночної діяльності в межах напрямку 1.3. «Оцінка колісних транспортних засобів» та здійснює оціночну діяльність на підставі Сертифікату № 607/18 від 02.08.2018 року, виданого Фондом державного майна України, Кваліфікаційного свідоцтва оцінювача від 14.04.2018 року № 14, Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 20.03.2020 року МФ № 234-ПК.

На підставі зазначеного договору 17.10.2020 року оцінювачем проведено огляд автомобіля BMW 530D р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , проведено оцінку транспортного засобу, складено звіт № 176/2020 від 03.01.2021 року, відповідно до якого вартість автомобіля на дату огляду складає 207895, 35 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 38233,19 грн., вартість матеріального збитку становить 19047,05 грн.

22.01.2021 року позивач звернувся з вимогою (претензією) до відповідача, у якій просив сплатити йому 28445,75 грн. матеріальної шкоди.

19.04.2021 року відповідачем було сплачено позивачу 2600 грн. (розмір франшизи), що підтверджується копією фіскального чека № 0172 та не заперечується позивачем.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 32 545, 75 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що майнову та моральну шкоду позивачу заподіяно винними діями відповідача.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн. суд виходив з принципу розумності і справедливості, встановлених обставин (завдання шкоди здоров`ю та перенесення фізичних та душевних страждань) і співмірності їх заявленими вимогами.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.10.2020 року на автодорозі сполученням Т-05-13 на території Лиманської ОТГ Донецької області трапилася дорожньо-транспортна пригода, під час якої транспортний засіб марки Mersedes-Benz 108 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 зіткнувся транспор¬тним засобом марки BMW 530D 195НР р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Її учасниками 11.10.2020 року складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу Mersedes-Benz 108 р.н. НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно з полісом № АР/4580002 від 29.06.2020 року.

15.10.2020 року позивачем подано повідомлення про ДТП до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а також заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 32964/21 від 06.01.2021 року та розрахунку № 32964/20 від 04.11.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 27277,91 грн., коефіцієнт фізичного зносу 0,7, що в грошовому виразі 14841,30 грн., франшиза 2600 грн. Вказаний розрахунок здійснено на підставі ремонтної калькуляції з використанням ліцензійного програмного забезпечення «AUDATEX».

З врахуванням коефіцієнту фізично зносу та франшизи ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 9836,62 грн.

17.10.2020 року укладено договір № 176/2020 від 17.10.2020 року про надання оціночних, інформаційних послуг між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , який є суб`єктом оціночної діяльності в межах напрямку 1.3. «Оцінка колісних транспортних засобів» та здійснює оціночну діяльність на підставі Сертифікату № 607/18 від 02.08.2018 року, виданого Фондом державного майна України, Кваліфікаційного свідоцтва оцінювача від 14.04.2018 року № 14, Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 20.03.2020 року МФ № 234-ПК.

На підставі зазначеного договору 17.10.2020 року оцінювачем проведено огляд автомобіля BMW 530D р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , проведено оцінку транспортного засобу, складено звіт № 176/2020 від 03.01.2021 року, відповідно до якого вартість автомобіля на дату огляду складає 207895, 35 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 38233,19 грн., вартість матеріального збитку становить 19047,05 грн.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу значно перевищує розмір страхового відшкодування, яке сплачено позивачу, 22.01.2021 року він звернувся з вимогою (претензією) до відповідача, у якій просив сплатити йому 28445,75 грн. матеріальної шкоди.

19.04.2021 року відповідачем було сплачено позивачу 2600 грн. (розмір франшизи), що підтверджується копією фіскального чека № 0172 та не заперечується позивачем.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Як встановлено судом, сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідача та виплата його страховиком суми страхового відшкодування у розмірі 9787, 44 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Визначаючи фактичний розмір шкоди, суд першої інстанції вірно врахував, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, що визначені в звіті № 176/2020 від 03.01.2021 року (38233,19 грн.) та в розрахунку суми страхового відшкодування № 32964/20 від 04.11.2020 року (27 277,91 грн.) відрізняється. В судовому засіданні відповідач не погодився із розміром вартості відновлювального ремонту, визначеному у звіті № 176/2020 від 03.01.2021 року, а саме не погодився із вартістю деталей, які підлягають заміні. Враховуючи принцип змагальності сторін, що притаманний цивільному судочинству, представнику відповідача роз`яснено його право заявляти клопотання про призначення судової експертизи в разі незгоди з висновками експертиз, проведених сторонами поза судовим розглядом. Відповідного клопотання представником відповідача заявлено не було, проте він просив суд взяти до уваги ремонтну калькуляцію № 32964.

Таким чином, в ході розгляду справи, судом достеменно встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 38233,19 грн.

Отже суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку вважає, що до стягнення підлягає різниця, яку не сплатила страхова компанія, з врахуванням розміру франшизи, яка була сплачена позивачу відповідачем, а саме 25796,57 грн. (38233,19 грн. -9836,62 грн. - 2600 грн. = 25796,57 грн.)

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин, саме відповідач як особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У страхової компанії не виникає обов`язку відшкодування зазначеної різниці.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з дорожньо-транспортної пригодою і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт е ).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді, зокрема, втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, провадження № 61-26508св18.

Враховуючи принцип повного відшкодування шкоди, оскільки втрата товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування величини втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 25 796,87 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що Звіт 176/2020 не відповідає вимогам процесуального закону є неспроможними, оскільки останній не наголошував на необхідності проведення судово-автотоварознавчої експертизи.

Посилання відповідача у відзиві на незаконність звіту № 176/2020 від 03.01.2021 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 607/18 від 08 серпня 2018 року) необґрунтовані, оскільки в даному випадку такі його доводи не підтверджені жодним доказом.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції не підлягають компенсації.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: