Справа № 128/202/21
Провадження № 22-ц/801/1909/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 рокуСправа № 128/202/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2021 року, ухвалене суддею Карпінською Ю.Ф., повне рішення складено 14 липня 2021 року, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27.01.2017 у розмірі 12 918,63 грн станом на 14.12.2020 та судові витрати.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 27.01.2017.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, у відповідача станом на 14.12.2020 виникла заборгованість у загальному розмірі 12 918,63 грн, яка складається з наступного: 10 456,06 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 462,57 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновку ВС, викладеного у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 щодо належності як доказу виписки по картковому рахунку; відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд лише шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів 10 456,06 грн, оскільки сторонами не було узгоджено умов щодо сплати процентів. При цьому, суд прийшов до висновку про недоведеність розміру заборгованості відповідача по вказаному кредитному договору, оскільки відповідачем протягом дії строку кредиту, а саме з 27.01.2017 було погашено заборгованість в сумі 13 441,94 грн, яка позивачем безпідставно зараховувалася на погашення відсотків, хоча це фактично були кошти по погашенню тіла кредиту. Вже сплачена відповідачем сума значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту (10 456,06 грн), таким чином, відповідач виконав зобов`язання за кредитним договором від 27.01.2017.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.01.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12).

ОСОБА_1 на підставі підписаного кредитного договору б/н було видано кредитну картку № НОМЕР_1 від 27.01.2017 з терміном дії до жовтня 2020 року (а.с.11).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за договором б/н, 27.01.2017 ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який змінювався в подальшому банком (максимальний розмір 26.09.2017 - 11 000 гривень). 06.08.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с.10).

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 27.01.2017 станом на 14.12.2020 становить 12 918,63 грн: 10 456,06 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2 462,57 грн заборгованість за простроченими відсотками. З вказаного розрахунку також вбачається, що за рахунок тіла кредиту банком було списано кошти на погашення нарахованих відсотків на загальну суму 13 441,94 грн (а.с.6-9).

З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором вбачається рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с.76-79), зокрема, і здійснення банком автоматичного списання відсотків та комісій шляхом збільшення суми боргу за тілом кредиту.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 27.01.2017 процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та на Витяг з Тарифів.

Кожний вид пільгової картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів.

Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги постанову ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, у якій зроблено висновок про те, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 27.01.2017 є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) зважаючи на те, що відповідачем за період з 27.01.2017 по 14.12.2020 сплачено 13 441,94 грн, які списувалися банком на погашення нарахованих відсотків, і вказана сума значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту (10 456,06 грн).

Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (4-та колонка - «відсотки погашені за рахунок кредита») та випискою по картковому рахунку, з яких вбачається, що за рахунок тіла кредиту банк списував кошти на погашення нарахованих відсотків, чим штучно збільшував розмір заборгованості по тілу кредиту, хоча відповідач такі умови договору не погоджував шляхом проставляння підпису в анкеті-заяві.

Посилання апелянта на постанову ВС від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 щодо належності як доказу виписки по картковому рахунку є безпідставними, оскільки наявна в матеріалах справи виписка взята судом до уваги, вона узгоджується з наданим банком розрахунком заборгованості і підтверджує здійснення банком автоматичного списання відсотків шляхом збільшення суми боргу за тілом кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук