Справа № 740/3386/21
Провадження № 2/740/1036/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

за участю преставника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю,

установив:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в чкому просила стягнути з відповідача на свою користь 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона звернулася до відповідача із запитом про надання публічної інформації про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд, однак відповідач не надав відповіді на запит у встановлений законом строк.

Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі № 620/1339/21 визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку для надання ОСОБА_2 відповіді на запит на інформацію.

Позивачка вважає, що діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Зокрема, порушення прав ОСОБА_2 з боку суб`єкта владних повноважень викликало у позивачки негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій.

Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивачки негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громадян міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.

Завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що позивачці довелося присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Внаслідок протиправних дій відповідача було порушено стан душевної рівноваги позивачки, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.

Крім того, позивачці доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на фізичному на моральному стані позивачки, через що остання не встигала закінчити повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що у позивачки загострене почуття справедливості.

Моральні страждання підсилювалися також тим, що позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи та учасником бойових дій.

Порушення норм Закону України «Про звернення громадян» є підставою для стягнення моральної шкоди на користь особи, права якої порушено.

Факт незаконної бездіяльності державного органу підтверджений рішенням суду і не підлягає доведенню.

Причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та завданням позивачці моральної шкоди, моральних страждань вбачається з ненадання відповідачем доступу до публічної інформації; рішенням визнано протиправною бездіяльність відповідача.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

У липні 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відзив мотивовано тим, що позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт завдання їй моральної шкоди у вигляді страждань та приниження, які проявились у вигляді негативних емоцій, поганого самопочуття, пригніченого настрою тощо, зокрема, жодних свідчень свідків, висновків, рекомендацій, довідок лікарів, участі її в судових засіданнях, звернень за правовою консультацією, наявність інших доказів, що підтверджували б твердження позивачки.

Крім цього, позивачка не довела, що запитувана інформація має для неї надважливе значення та займає провідне місце в її житті, а тому відсутні підстави вважати, що ненадання позивачці відповідної інформації здатне спричинити серйозні змінив її психоемоційного стану.

Запит ОСОБА_2 носив загально-інформативний характер без будь-якої конкретики, яка б підтверджувала намір отримати в користування чи у власність земельну ділянку на території м. Ніжина. Сам по собі розгляд запиту про надання інформації про наявність земельних ділянок не гарантує прийняття рішення міською радою про надання земельної ділянки у власність чи користування, а тому твердження ОСОБА_2 про те, що лише бездіяльність виконкому Ніжинської міської ради щодо розгляду інформаційного запиту призвела до понесення нею моральних страждань є передчасними та необґрунтованими.

Понад 200 проваджень різними судами України було відкрито з аналогічними позовними вимогами, а саме щодо визнання протиправними дій різних органів місцевого самоврядування по території України та стягнення з них моральної шкоди.

На офіційному сайті «Судова влада України» є відомості, що ОСОБА_2 відчувала моральні страждання також від дій інших юридичних осіб, зокрема Павлоградської міської ради, Роменської міської ради, Варавської міської ради, Червоноградської міської ради, Бориспільської міської ради, Білгород-Дністровської, Чорноморської міської ради, Первомайської міської ради.

Таким чином, вищезазначені негативні емоції ОСОБА_2 було завдано декількома юридичними особами, у позовній заяві не визначено яку саме частку моральної шкоди чи в якій мірі завдано саме виконкомом Ніжинської міської ради.

Така кількість позовів аналогічного змісту до різних судів України очевидно вказують, що метою таких звернень є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів ОСОБА_2 , а штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди як спосіб отримання матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства, принципом добросовісності використання процесуальних прав та здійснення процесуальних обов`язків. Відшкодування моральної шкоди не має бути формою заробітку та не повинно призводити до безпідставного збагачення особи.

Крім цього, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року в справі № 620/1339/21 було вирішено спір за позовом ОСОБА_2 до виконкому Ніжинської міської ради з вимогою визнати протиправною бездіяльності щодо недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит на інформацію, у задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Тобто адміністративний суд установив, що в діях виконкому відсутні порушення прав ОСОБА_2 у частині ненадання відповіді на запит на інформацію, з якою позивачка пов`язує завдання їй моральної шкоди. Таким чином, вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди, завданої ненаданням відповіді на запит, є безпідставними.

Уповноваженим органом у сфері земельних відносин та розпорядником публічної інформації про наявність на території міста Ніжин вільних земельних ділянок є юридична особа Управління коммунального майна та земельних відносин Ніжинської міської ради, а не Виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області.

Заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 30000 грн є завищеним, не підтверджений та не є співмірним завданій моральній шкоді.

Посилаючись на вказане, відповідач просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Ніжинського місьткрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача, судове засідання у справі призначено на 11-00 год. 13 вересня 2021 року.

До суду надійшла заява позивачки про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, та просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі № 620/1339/21 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2 , визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку для надання ОСОБА_2 відповіді на запит на інформацію.

Указаним рішенням установлено, що із запитом про надання публічної інформації позивачка звернулася до відповідача 16 січня 2021 року, який отримано відповідачем 21 січня 2021 року, але відповідь відповідач надав листом від 09 березня 2021 року.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України.

Положенням ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 указаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 зазначеої постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, рішення від 12 липня 2007 року, пункт 62).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивачки у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду її звернень, суд дійшов висновку, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі.

Установивши факт заподіяння позивачці моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність відповідача у справі, суд дійшов висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума в розмірі 2000,00 грн, що є співмірним із тривалістю порушень прав позивачки та характером завданої їй з боку відповідача немайнової шкоди. Підстави для відшкодування шкоди у розмірі 30 000,00 грн суд не вбачає, отже, позов підлягає задоволенню частково.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, не спростовують позовних вимог, які є обґрунтованими й доведеними у вищевказаному розмірі.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області (16600, м. Ніжин, площа ім. І. Франка, 1; 04061783) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ) 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області (16600, м. Ніжин, площа ім. І. Франка, 1; 04061783) на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 17 вересня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко