Єдиний унікальний номер справи 760/9430/20
Провадження №22-ц/824/3569/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, в якому просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 152801, 58 грн. за офертою на укладення угоди про надання особистого кредиту, кредитний договір № 500807529 від 20.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог АТ "Альфа-Банк" зазначало, що між відповідачем 20.02.2018 року було прийнято оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту/кредитний договір №500807529 від 20.02.2018 року, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 123 086, 33 грн. зі сплатою 23,00% річних на строк до 21.02.2025 року. Всупереч вимогам зазначеного кредитного договору відповідач порушує зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості в терміни, встановлені кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 21.03.2020 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 152 801, 58 грн., яка складається з: 104 995, 51 грн. - строкова заборгованість, 11 537, 94 грн. - прострочена заборгованість, 2 231, 77 грн. - строкова заборгованість по нарахованих процентах та комісіях, 31 236, 36 грн. - прострочена заборгованість по нарахованих процентах та комісіях, 2 800, 00 грн. - штраф за порушення зобов`язання, що є предметом позовних вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28.10.2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованість за договором №500807529 від 20.02.2018 року у розмірі 152 801, 58 грн. та вирішене питання судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач просить скасувати зазначене вище рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, зазначає, що укладеним ним із позивачем кредитним договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами, однак у разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишалася та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Зазначає, що майже відразу після укладення вказаного договору, йому почали телефонувати особи, які представлялись представниками позивача та почали вимагати сплатити кошти у значно більшому розмірі ніж це було визначено укладеним із банком договором, чим було порушено його права.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 20.02.2018 року за акцептом пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500807529 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500807529 від 20.02.2018 року, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 123 086,33 грн. зі сплатою 23,00 % річних на строк до 21.02.2025 року із встановленням графіку погашення кредиту.

Згідно з п.п. 4.2.9 Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в разі виникнення несанкціонованої кредитної заборгованості за рахунком клієнт зобов`язаний повертати Банку таку заборгованість наступним чином: сплачувати нараховані проценти за несанкціонованою кредитною заборгованістю, що виникла в поточному календарному місяці в останній робочий день поточного календарного місяця; сплачувати заборгованість за сумою основного боргу несанкціонованої кредитної заборгованості, що обліковується банком на останній робочий день поточного календарного місяця, не пізніше строку, зазначеного у відповідному додатку до цього договору, що визначає умови користування продуктами банку. Сума заборгованості за несанкціонованою кредитною заборгованістю, що не була повернута у зазначений строк, вважається банком простроченою заборгованістю; у разі прострочення строку погашення за несанкціонованою кредитною заборгованістю, зазначеним в п. 4.2.9.2 договору, банк зупиняє нарахування відсотків за несанкціонованою кредитною заборгованістю на таку прострочену суму та починає нараховувати пеню на суму простроченої несанкціонованою кредитною заборгованістю у розмірі, що зазначається в тарифах до договору, яку держатель зобов`язаний сплатити банку. В день сплати держателем простроченої заборгованості за несанкціонованою кредитною заборгованістю в повному обсязі, банк припиняє нарахування пені. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплатити нараховані проценти та інші платежі за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

Позивачем було виконано умови Договору № 500807529 від 20.02.2018 року та видано відповідачу грошові кошти на загальну суму 123 086,33 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед банком, яка в сумі складає 152 801, 58 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відразу після укладення кредитного договору йому почали телефонувати особи, які представлялися представниками банку, та почали вимагати сплатити кошти у значно більшому розмірі, ніж це було визначено кредитним договором. В той же час жодного належного доказу з цього приводу апелянтом до суду представлено не було. За таких умов казані посилання не можуть бути прийняті судом.

Окремо відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5.

В п. 29 вищевказаної Постанови Пленуму зазначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Наводячи зміст вказаної постанови, апелянт вказує, що суд першої інстанції зазначені положення не врахував. При цьому жодного обґрунтування, в чому саме виразилося таке неврахування (адже саме правом вимоги на дострокове повернення кредиту через порушення графіку його погашення позивач й обґрунтовував свої вимоги) апелянт не навів. Апеляційний суд зазначає, що сам факт порушення відповідачем строків сплати чергових платежів надав позивачу право вимагати дострокового повернення тієї частини кредиту, що залишилася. Право ж вимоги щодо вже прострочених платежів обумовлено самим настанням строку їх сплати. За таких умов жодної невідповідності з цього приводу оскаржуваного рішення положенням закону колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько