справа № 756/7790/19 головуючий у суді І інстанції Шевчука А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання боргового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до колишньої дружини ОСОБА_2 про стягнення 12 085 грн. інфляційних втрат за період з 10.04.2017 року до 31.01.2019 року та 3% річних у розмірі 3 000 грн. за прострочення виконання боргового зобов`язання.В обґрунтування позову вказував, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року, яке набрало законної сили за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2017 року, визнано спільною сумісною власністю, крім іншого, автомобіль OpelVectra, 2005 року випуску. Враховуючи те, що спірний автомобіль, який є об`єктом спільного майна подружжя, був відчужений без згоди ОСОБА_1 , згідно рішення суду, він має право на отримання грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 50 000 грн. ОСОБА_2 відмовилася в добровільному порядку сплатити суму вищевказаної грошової компенсації. Вказану суму стягнуто в межах виконавчого провадження. При цьому борг за виконавчим документом в сумі 50 000 грн. перераховано на банківський рахунок стягувача - ОСОБА_1 платіжним дорученням №58 від 31.01.2019 року. З моменту набрання рішенням законної сили, а саме з 10.04.2017 року по 31.01.2019 рік ОСОБА_2 користувалася грошовими коштами в сумі 50 000 грн., які належали ОСОБА_1 . На момент стягнення вищевказаної грошової суми у зв`язку з інфляційними процесами кошти знецінилися. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією в добровільному порядку сплатити інфляційні втрати та 3% річних від суми вищевказаного боргу, однак відповіді не отримано.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання боргового зобов`язання, - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 10 621 (десять тисяч шістсот двадцять одну) грн. 11 коп. від суми грошової компенсації стягнутої за рішенням суду та 3% річних у розмірі 2 720 (дві тисяч сімсот двадцять) грн. 55 коп. від суми грошової компенсації стягнутої за рішенням суду. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину суми сплаченого судового збору у розмірі 500 (п`ятсот) грн. та 3 000 (три тисячі) грн. в рахунок компенсації понесених витрат на правову допомогу. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині частково стягнутих судових витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просив рішення скасувати в частині витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення. При цьому зазначає, що витрати на правову допомогу підтверджуються наданими доказами, договором про надання правової допомоги, банківськими квитанціями. Вказує, що розгляд справи тримав майже 2 роки в порядку спрощеного провадження, судові засідання неодноразово відкладалися суддею, який на, думку позивача, був упереджений під час прийняття рішення про стягнення витрат на правову допомогу. Апелянт вважає, що вимоги ЦПК України та судова практика не вимагають від сторони зазначати в призначені платежу детальний опис послуг. Просив стягнути на свою користь з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908 грн.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи ціну позову та ту обставину, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, суд першої інстанції вирішив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання боргового зобов`язання, - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 10 621 (десять тисяч шістсот двадцять одну) грн. 11 коп. від суми грошової компенсації стягнутої за рішенням суду та 3% річних у розмірі 2 720 (дві тисяч сімсот двадцять) грн. 55 коп. від суми грошової компенсації стягнутої за рішенням суду. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину суми сплаченого судового збору у розмірі 500 (п`ятсот) грн. та 3 000 (три тисячі) грн. в рахунок компенсації понесених витрат на правову допомогу. В задоволенні решти вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне переглянути справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто виключно в частині щодо стягнутих судових витрат на правову допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, судпершої інстанції виходив з того, що витрати понесені на правову допомогу в межах розгляду даної цивільної справи в розмірі 3 000 грн. та 500 грн. в рахунок компенсації сплаченого судового збору, є сумами пропорційними розміру задоволених позовних вимог та співмірними складності справи і реальному часу представників на участь у вказаному судовому розгляді.

Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції в цій частині виходить з наступного.

У частинах 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

В даному випадку, позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу до суду першої інстанції надано: ордер про надання правової допомоги від 06.06.2019 р. з адвокатом Даценко Т.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 14від 14.10.2017 р. (а.с. 45-46); договір про надання правової допомоги № 4 від 06.06.2019 р. з адвокатом Даценко Т.М. (а.с.91-94); акт виконаних робіт від 07.10.2019 року (а.с. 95); квитанцію від 13.06.2019 р. на суму 5000 грн. з призначенням платежу: «оплата за надання правової допомоги» (а.с. 95); договір про надання правової допомоги № 3/19 від 08.10.2019 р. з адвокатом Здоровцем С.В. (а.с.97-100); акт здачі-приймання наданих послуг від 10.01.2020 року (а.с. 101); акт здачі-приймання наданих послуг від 18.06.2020 року (а.с. 145).

Крім того, позивачем надано платіжні доручення (а.с. 102-103,146, 190, 191), які суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вони не містять призначення платежу, а деякі з них і одержувача. А відтак, дані платіжні доручення не є належними та допустимими доказами, що підтверджують здійснення витрат на правову допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи наявні лише належні та допустимі докази, що вказують на понесення витрат позивача на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та рішення суду позовні вимоги було задоволено частково на суму 13 341,66 грн., тобто на 88,4 %.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 5000 грн. х 88,4 %/100% = 4420,00 грн..

За таких обставин, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції невірно здійснено розподіл судових витратщодо витрат на правову допомогу.

Натомість, доводи апелянта на тривалий розгляд справи та упередженість судді не є підставою для скасування чи зміни судового рішення по суті, а отже колегією суддів розцінюються критично.

Крім того, на думку апеляційного суду, не може бути застосована у даному спорі зазначена апелянтом у апеляційній скарзі практика Верховного Суду України щодо подібних правовідносин, оскільки правові висновки зроблено за інших обставин, встановлених у інших справах, а отже, вони не можуть бути взяті до уваги у даному випадку.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити часткво, а оскаржуване рішення суду слід змінити, збільшивши розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 3000 грн. до 4 420, 00 грн.

Що стосується вимог апелянта про стягнення на його користь сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 908 грн., колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та правової позиції Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, за подання апеляційної скарги на судове рішення щодо розподілу судових витрат, судовий збір не сплачується. А відтак, сплачений апелянтом судовий збір є таким, що сплачений помилково, та може бути повернутий йому у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнитичастково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 рокув оскаржуваній частині змінити, збільшивши розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 3000 грн. до 4420 (чотирі тисячі чотириста двадцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура