Справа № 643/6433/19
Провадження № 2/643/300/21
07.09.2021 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 4, який діє в інтересах держави в особі Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство освіти і науки України, Московський районний відділ м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, про визнання особи такою, що не має права проживання в гуртожитку, виселення та зняття з реєстрації, -
Керівник Харківської місцевої прокуратури № 4, який діє в інтересах держави в особі Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» (далі позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_1 (далі відповідач) таким, що не має права проживати у гуртожитку Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити відповідача з приміщення Гуртожитку без надання іншого житлового приміщення; зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, який є громадянином В`єтнаму, проживає в Гуртожитку, який перебуває на балансі Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова». Підставою реєстрації відповідача за адресою Гуртожитку був договір найму від 03.09.2012, укладений між відповідачем та Державним професійно технічним навчальним закладом «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова». Проте вказаний договір суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відповідач не навчається та не працює в Державному професійнотехнічному навчальному закладі «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова», а надання жилої площі в Гуртожитку особам, які не працюють та не навчаються у вказаному закладі, є порушенням чинного законодавства та суперечить законодавчо визначеному призначенню гуртожитків. Зважаючи на відсутність законних підстав для проживання відповідача в Гуртожитку, він підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення та зняттю з реєстраційного обліку.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд розглядати справу за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов, заяву про розгляд справи у його відсутність, суду не надав.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, пояснень суду не надали.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Згідно корінця ордеру № 60, виданого Державним професійнотехнічним навчальним закладом «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» 03.09.2012, вказаний ордер виданий відповідачу на право проживання в Гуртожитку за договором найму від 03.09.2012.
Відповідно до даних Відділу обліку та моніторингу Інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, відповідач з 04.09.2012 зареєстрований за місцем проживання за адресою ОСОБА_2 .
Як вбачається з листа Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» № 0-94 від 18.02.2020, відповідач в даний час в гуртожитку не мешкає. Відповідач не є учнем та викладачем навчального закладу, будь-якого відношення до навчального закладу він не має. Будь-які договірні відносини щодо надання в оренду приміщень між відповідачем та навчальним закладом відсутні. В навчальному закладі відсутній договір найму, укладений з відповідачем 03.09.2012.
Вирішуючи питання щодо наявності у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом, суд керується таким.
Згідно висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Як вбачається з повідомлення (в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру») № 04-22-25-19, прокурором завчасно було повідомлено Державний професійнотехнічний навчальний заклад «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» про проживання відповідача в Гуртожитку без законних підстав та про підготовку прокурором відповідної позовної заяви.
До суду з відповідним позовом прокурор звернувся через понад місяць після здійснення вказаного вище повідомлення, зазначивши, що за інформацією Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» позови до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав до суду не пред`являлись.
За таких обставин суд приходить до висновку щодо достатності аргументів для підтвердження підстав для представництва.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання відповідача таким, що не має права проживати у Гуртожитку, суд керується таким.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога про визнання відповідача таким, що не має права проживати в Гуртожитку, є по суті визнанням права у негативному значенні, тобто визнанням відсутності права, та відповідає можливим способам захисту прав та інтересів.
Як вбачається з доводів позовної заяви, в обґрунтування вказаної позовної вимоги позивачем зазначено, що підставою для проживання та реєстрації відповідача у Гуртожитку був договір найму від 03.09.2012, укладений між відповідачем та Державним професійнотехнічним навчальним закладом «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова». Проте вказаний договір найму, за доводами позовної заяви, суперечить вимогам чинного законодавства України.
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України договорами є дво- чи багатосторонні правочини.
Одним з видів договорів є договір найму житла, предмет та особливості якого врегульовані Главою 59 ЦК України.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, визначені параграфом 2 Глави 16 ЦК України.
Згідно ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Проте позивачем вимога про визнання недійсним вказаного вище договору найму не пред`являлась, у зв`язку з чим діє презумпція правомірності правочину, згідно якої договір найму вважається правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки позовні вимоги про визнання відповідача таким, що не має права проживати у Гуртожитку, є похідними від вимог про визнання договору найму недійсним, а вимоги про визнання вказаного договору недійсним позивачем не заявлялись, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що не має права проживати у ОСОБА_2 .
Вирішуючи позовні вимоги про виселення відповідача з приміщення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення, суд керується таким.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, захисту підлягає лише порушене право.
З листа Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» № 0-94 від 18.02.2020 вбачається, що відповідач в даний час в Гуртожитку не мешкає.
Враховуючи, що відповідач у Гуртожитку не проживає, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт порушення його прав, на захист яких спрямована вимога про виселення відповідача.
Враховуючи непроживання відповідача у Гуртожитку, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про його виселення.
Вирішуючи позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою Гуртожитку, суд керується таким.
Аналогічного змісту підстави зняття з реєстраційного обліку визначені у пункті 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила № 207).
Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено виключно на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вирішення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання є можливим лише при вирішенні спору про житлові права.
Вимога про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження приватним житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідача та її неповнолітніх дітей у вказаному будинку не може бути задоволена у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), вимог про що позивачем не заявлено.
Суд під час розгляду даної цивільної справи не вбачає підстав для відступлення від вказаних вище висновків щодо застосування норм права.
Таким чином, позовна вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою Гуртожитку є похідною від вирішення питання про житлові права відповідача.
Оскільки в даній справі судом не ухвалювалось будь-яке рішення щодо позбавлення відповідача житлових прав на Гуртожиток, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення похідних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку.
Враховуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні позову.
Оцінюючи інші доводи і аргументи позивача, висловлені в позовній заяві, а також оцінюючи інші надані позивачем докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).
Враховуючи підстави, з яких суд дійшов висновку щодо необхідності відмови в позові, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам позивача, а також іншим наданим ним доказам.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-
В задоволення позову керівника Харківської місцевої прокуратури № 4, який діє в інтересах держави в особі Державного професійнотехнічного навчального закладу «Центр професійнотехнічної освіти № 3 м. Харкова» до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство освіти і науки України, Московський районний відділ м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, про визнання особи такою, що не має права проживання в гуртожитку, виселення та зняття з реєстрації відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.А. Крівцов