Дата документу 22.09.2021 Справа № 331/4386/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/4386/19 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження №22-ц/807/1460/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який неодноразово уточнював.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є власником автомобіля марки "Renault Clio", державний номер НОМЕР_1 .

20 жовтня 2018 року о 05 годині 45 хвилині сталася дорожньо - транспортної пригода на перехресті вулиць Святого Миколая та Троїцької в місті Запоріжжя за участю транспортного засобу «Toyota Prius» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Renault Clio» з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

На момент скоєння дорожньо транспортної пригоди водій ОСОБА_2 працював патрульним поліцейським Управління патрульної поліції в Запорізькій області та вчинив ДТП при виконанні службових обов`язків.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП до штрафу у розмірі 340.00 грн за фактом порушення правил дорожнього руху.

На момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Toyota Prius» з номерним знаком НОМЕР_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» та відповідно до полісу №АК/8799151 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000. 00 грн, за шкоду, заподіяну майну становить 100000.00 грн. Франшиза 0.00 грн.

Внаслідок ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна та моральна шкода, а тому звернувся до суду з вказаним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:

стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_2 солідарно матеріальну шкоду в розмірі - 114916 гривень 45 копійок, яка складається з: 109317 гривень 03 копійки - за пошкоджений автомобіль; 1800.00 гривень - витрати за складання експертного автотоварознавчого дослідження; 3799 гривні 42 копійок - витрати на лікування, моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, а також судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з Департамента патрульної поліції на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням транспортного засобу 109317,03 гривень, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1800,00 гривень, витрати на лікування 3799,42 гривень, моральну шкоду 30000,00 гривень, судовий збір 1449, 16 гривень.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліціїподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення звернувся до неналежного відповідача та не взяв до уваги, що на момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Toyota Prius» з номерним знаком НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ « Київський страховий дім» відповідно до полісу АК /8799151, тому звернення позивача за відшкодуванням шкоди безпосередньо до винної особи в обхід страхової компанії є неправомірним.При цьому апелянт посилається на висновки Великої Палати Верховногу Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, постанови Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі № 209/3145/15-ц, від 04.09.2018 року у справі № 910/22146/17, від 05.09.2018 року у справі № 205/2997/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 342/134/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 707/1761/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 712/7242/16-ц тощо. Отже, вваає, що Департамент патрульної поліції не є належним відповідачем і не може виконати заходи, щодо відшкодування шкоди ОСОБА_1 ..

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталося з вини ОСОБА_2 під час виконання останнім службових обов`язків, а отже обов`язок по відшкодуванню завданої ОСОБА_1 шкоди відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України покладено саме на Департамент патрульної поліції, який і повинен відповідати за позовом, а отже вимоги до ОСОБА_2 є необґрунтованими. При цьому, суд першої інстанції послався на висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у спараві № 761/23910/15 ц ( провадження № 61-3244 св18) в частині права потерпілого на власний розсуд визначати особу, до якої звернута вимога про відшкодування шкоди

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутисья до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року у справі №331/5906/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладенно адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 ,00 гривень. (т. 1 а.с. 15).

Зазначеною постановою суду встановлено, що 20 жовтня 2018 року, о 05 год. 45 хв. в м. Запоріжжі, на перехресті вул. Святого Миколая та вул. Троїцької, ОСОБА_2 , керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимогу знаку 2.1 (дати дорогу автомобілю), не надав переваги в русі автомобілю «Renault Clio», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїв зіткнення з вказаним авто, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 працював патрульним поліцейським Управління патрульної поліції в Запорізький області та вчинив дорожньою - транспорту пригоду при виконанні службових обов`язків, що підтверджується листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 20 вересня 2019 року за № 109-а.з./41/32/03-2019. (т. 1 а.с. 16).

Транспортний засіб «Toyota Prius» з номерним знаком НОМЕР_3 належить на праві власності Департаменту патрульної поліції, згідно полісу № АК /8799151 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Київський страховий дім». (т. 1 а.с. 17, 18).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження за № 3191 від 14 листопада 2018 року по визначенню матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Renault Clio Simbol реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди складає 109 317 гривень 03 копійки. (т.1 а.с. 36-58).

За проведення оцінки розміру матеріального збитку, завданої власнику КТЗ, позивачем сплачено 1800,00 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт №207 від 06 листопада 2018 року. (т. 1 а.с. 26, 27).

Крім того, внаслідок ДТП, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги з 25 жовтня 2018 року по 02 листопада 2018 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій, садина м`яких тканей голови, посттравматичний шийний міозит, а також в подальшому перебував на амбулаторному лікуванні. (т.1 а.с. 28-33).

Долученими до матеріалів справи копіями квитанцій підтверджено, що ОСОБА_1 на лікування витратив 3799,42 гривень. (т.1 а.с. 34).

Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 ("ґ") пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.

В матеріалах справи наявна копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність страхувальника Департаменту патрульної поліції автомобіль «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Київський страховий дім» відповідно до Полісу серії АК № 8799151 зі страховим лімітом 100000 грн, франшиза становить нуль гривень, шкода завдана життю і здоров`ю 2000 грн терміном дії від 08.07.2018 року до 07.07.2019 року (а.с. 17 т. 1).

ОСОБА_1 18 липня 2019 року звернувся до страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність Департаменту патрульної поліції автомобіль «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 ( а.. 16-21 т. 1), проте матеріали справи не містять доказів про прийняття з цього приводу будь-якого рішення страховою компанією.

В уточненій ( зміненій) позовні заяві від 06.03.2020 року ОСОБА_1 зазначає, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань вбачається, що ПАТ «Київський страховий дім», , перебуває у стані припинення, у зв`язку з чим він просив прийняти уточнену позовну заяву до розгляду та стягнути на його користь матеріальну шкоду солідарно з відповідачів Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_2 , моральну шкоду з ОСОБА_2 ( а.с. 212-220 т. 1).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ПАТ « Київський страховий дім», , дійсно перебуває у стані припинення .

Відповідно до ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Запис про припинення ПАТ « Київський страховий дім», в єдиному державному реєстрі відсутній.

Відповідно до положень статті 20 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Встановивши, що позивач звертався до страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність Департаменту патрульної поліції автомобіля«Toyota Prius» з номерним знаком НОМЕР_3 ,із повідомленням про страховий випадок та заявою про страхове відшкодування, та про те, що страхова компанія не приймала з цього приводу будь-які рішення, позивач пред`явив позов про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою до Департаменту патрульної поліції та винуватця ДТП ОСОБА_2 , який перебував в трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції на час ДТП.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Форма і зміст позовної заяви мають відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

За правилом частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Отже, наведені висновки свідчать про те, що позивач наділений правом на власний розсуд визначити предмет та підстави позову, а також суб`єктний склад відповідачів, разом з цим, саме на суд покладено процесуальний обов`язок визначення належності відповідачів у спорі, проте вирішення питання про заміну відповідача на належного або залучення співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача (частини перша, друга статті 51 ЦПК України).

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Водночас, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що позивач у судовому засіданні подав змінену позовну заяву та не бажав залучати у справі в якості співвідповідача ПАТ «Київський страховий дім» чи МТСБУ та наполягав, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, що належним відповідачем у даній справі повинен бути саме Департамент патрульної поліції з яким винуватець ДТП перебував у трудових відносинах та сам винуватецуь ДТП ОСОБА_2

Встановивши, що згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону № 1961-IV у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування потерпілому, тому колегія суддів приходить до висновку, що саме страховик, тобто ПАТ «Київськи страховй дім» повинно бути належним відповідачем по справі, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За наведених обставини є підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ( подання позову до неналежного складу відповідачів), що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Тобто, у разі ліквідації ПАТ «Київський страховий дім» співвідповідачем у справі може бути також МТСБУ.

За наведених обставини є підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав (подання позову до неналежного складу відповідачів), що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Безпідставним є посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 761/23910/15-ц в частині права потерпілого на власний розсуд визначати особу, до якої звернута вимога про відшкодування шкоди, оскільки такі висновки не узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, яка прийнята пізніше.

Оскільки у підсумку позивач звернувся до суду з позовом лише до Департаменту патрульної поліції, як до юриичної особи, яка відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов`язків та винуватця ДТП ОСОБА_2 , тому позивач ОСОБА_1 має насамперед вирішити спір з ПАТ «Київський страховий дім» в межах установленого ліміту страхової відповідальності останньої для правильного урегулювання спору між позивачем та відповідачем Департаментом патрульної поліції, у протилежному випадку - до вирішення питання про наявність підстав для відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика відповідача, зокрема у судовому порядку, позовні вимоги до Департаменту патрульної поліції в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) є передчасними.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18 (провадження № 61-12632св20) зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції порушив вимоги цивільного процесуального закону, не з`ясував коло належних відповідачів, відповідно до цивільного процесуального закону, не вирішив питання про залучення усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог, як відповідачі.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішень-ня повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням того, що судове рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає на необхідне оскаржене судове рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у позові з огляду на незалучення до участі в справі належних відповідачів.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення суду першої інстанцій постановлене без додержання норм процесуального права. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 рокуу цій справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 24 вересня 2021 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.