Справа № 372/1226/21
Провадження № 2-1036/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 вересня 2021 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Литвинюк Ю.М.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2021 року представник позивача звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог з урахування уточнень представник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 23.03.2010 була зареєстрована спадкова справа номер у нотаріуса 116/2010, номер у спадковому реєстрі 49071424. До складу спадщини увійшов житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . До складу спадщини увійшов житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області були подані заяви про прийняття спадщини та отримані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , донькою спадкодавця, та ОСОБА_4 , сином спадкодавця. Так, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.06.2010, зареєстроване в реєстрі за № 1-1057 на 1/2 частку спадщини, яка складається з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Цілий будинок з дерева та цегли, розмір житлової площі цілого будинку 19,8 кв.м., розмір загальної площі цілого будинку 56,9 кв.м., до будинку примикають: погріб - В, сарай - Б, колодязь -№ 1, огорожа - № 2, ворота - № 3, самовільно побудовано: прибудова - а. Також, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 09.06.2010, зареєстрованому в реєстрі за № 1-1057 (спадкова справа № 116/2010) зазначено, що житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Підгірцівською сільською радою 20.11.2000 на підставі рішення Обухівської районної ради від 12.03.1991 за № 102, зареєстрованого Обухівським бюро технічної інвентаризації за № 87 в книзі 1. Водночас, відповідно до інформації Головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 02.03.2021 в архіві Відділу в Обухівському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області наявний другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 322316802:11:004:0019 серії ЯБ № 519346 від 25.01.2006 площею 0,2308 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 , що виданий згідно з рішенням Підгірцівської сільської ради 21 сесії 4 скликання від 31.03.2005. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2456 від 25.01.2006. Крім цього, згідно з інформацією, що міститься в НСК ДЗК, а саме, відповідно до даних, отриманих в порядку інформаційного обміну з Міністерства юстиції України, земельна ділянка з кадастровим номером 322316802:11:004:0019, площею 0,2308 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради, Обухівського району, Київської області, обліковується за ОСОБА_2 та перебуває у приватній власності, речове право на яку зареєстровано 14.01.2020.

Ухвалою судді від 12.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

04 червня 2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

06 липня 2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області клопотання представника позивача про повернення на стадію підготовчого судового засідання задоволено та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

20 липня 2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в уточненій позовній заяві, проти винесення заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 23.03.2010 була зареєстрована спадкова справа номер у нотаріуса 116/2010, номер у спадковому реєстрі 49071424, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі номер витягу 23898969 дата видачі 09.06.2010.

До складу спадщини увійшов житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області були подані заяви про прийняття спадщини та отримані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 (донька спадкодавця), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 (син спадкодавця)

Так, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.06.2010, зареєстроване в реєстрі за № 1-1057 (спадкова справа № 116/2010) на 1/2 (одну другу) частку спадщини, яка складається з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Цілий будинок з дерева та цегли, розмір житлової площі цілого будинку 19,8 кв.м., розмір загальної площі цілого будинку 56,9 кв.м., до будинку примикають: погріб - В, сарай - Б, колодязь -№ 1, огорожа - № 2, ворота - № 3, самовільно побудовано: прибудова - а.

Також, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 09.06.2010, зареєстрованому в реєстрі за № 1-1057 (спадкова справа № 116/2010) зазначено, що житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Підгірцівською сільською радою 20.11.2000 на підставі рішення Обухівської районної ради від 12.03.1991 за № 102, зареєстрованого Обухівським бюро технічної інвентаризації за № 87 в книзі 1.

Відповідно до інформації Головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 02.03.2021 в архіві Відділу в Обухівському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області наявний другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 322316802:11:004:0019 серії ЯБ № 519346 від 25.01.2006 площею 0,2308 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 , що виданий згідно з рішенням Підгірцівської сільської ради 21 сесії 4 скликання від 31.03.2005. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2456 від 25.01.2006.

Згідно з інформацією, що міститься в НСК ДЗК, а саме, відповідно до даних, отриманих в порядку інформаційного обміну з Міністерства юстиції України, земельна ділянка з кадастровим номером 322316802:11:004:0019, площею 0,2308 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради, Обухівського району, Київської області, обліковується за ОСОБА_2 та перебуває у приватній власності, речове право на яку зареєстровано 14.01.2020

У частині 1 статті 377 Цивільного кодексу України (в редакції від 08.06.2010) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції від 30.04.2010) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 4 ст. 120 ЗКУ, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку

визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого

будинку, будівлі або споруди.

Отже, земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Відповідно до п. 61 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під таким будинком і спорудою після їх набуття.

Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 809/48/18, набуття речового права на земельну ділянку особою, яка набула права власності на розміщене на ній нерухоме майно, відбувається шляхом переходу від попереднього власника (користувача) земельної ділянки.

Оскільки Позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2010 набула право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що також підтверджується Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 31 травня 2010 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації» серії ССР № 508673; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, то вона має право на визнання за нею права власності на пропорційну частину земельної ділянки до її частки у праві власності на житловий будинок і господарські споруди, які на цій земельній ділянці розміщені.

Крім того, пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на 1/2 частку спадщини, яка складається з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстровано за Позивачем 14 червня 2010 року.

Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в статті 13, 41 Конституції України, в якій установлено форми власності, закріплено рівність усіх суб`єктів права власності, гарантії права власності та обов`язки власників.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. е) ст. 141 Земельного Кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно частини 3 статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Виходячи з положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно виникає з моменту їх державної реєстрації шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цивільний Кодекс розрізняє два види спільної власності, а саме спільна часткова та спільна сумісна власність.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Згідно ст. 358 ЦК України учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Так, за ст. 361 ЦК України кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи із вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі неможливості реалізації свого права держава, в особі судів, забезпечує захист права власності.

Враховуючи, що Позивач набула право власності на 1/2 частку житлового будинку, суд зазначає, що за нею має бути визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 322316802:11:004:0019, площею 0,2308 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради, Обухівського району, Київської області.

З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки іншого (окрім судового) порядку для захисту своїх прав позивач не має.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1, 3ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Пунктом 3.2рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із фактично підтверджених та узгоджених з матеріалами справи наданих послуг, складності правовідносин між сторонами та їх правового регулювання, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, відсутності доказів витрат на професійну допомогу суд вважає за необхідне в вказаній частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У зв`язку з задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1686 грн. 50 коп., що документально підтверджено.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 81,90,126,152-153,155 Земельного кодексу України, ст. ст. 131,203,215-216,328,391 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Припинити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 322316802:11:004:0019, площею 0,2308 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради, Обухівського району, Київської області

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 322316802:11:004:0019, площею 0,2308 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Підгірцівської сільської ради, Обухівського району, Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 1686 грн. 50 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення не було йому вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О.М. Зінченко