Справа № 589/1234/19
Провадження № 2/589/36/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.

при секретарі Афанасенко Т.Л.

за участю

представника первісного позивача ОСОБА_1

представника первісного відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом (згодом уточненим 10 грудня 2019 року) до ОСОБА_4 , в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 21104» «Седан-В», сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, який був зареєстрований 27 січня 2016 року за ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію в розмірі 48600,53 грн, що дорівнює вартості Ѕ частини вартості автомобіля «ВАЗ 21104» «Седан-В», сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 03 лютого 2007 року по 23 листопада 2018 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . За час перебування в шлюбі, а саме 27 січня 2016 року, ними було придбано автомобіль марки «ВАЗ 21104» «Седан-В», сірого кольору, 2010 року, який зареєстровано на відповідача. Зважаючи на те, що оціночна вартість автомобіля становить 97201,06 грн, позивач просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача на його користь половину вартості автомобіля, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_4

31 травня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя (згодом уточненим 27 січня 2020 року та 18 лютого 2021 року), в якому просить поділити спільне майно у вигляді автомобіля «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , автомобільного причепу «Лев» моделі 183131 та капітального гаражу, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_3 та стягнувши на її користь вартість 1/2 частки у вказаному майні, що становить 48600,53 грн; стягнувши на її користь вартість 1/2 частки відчуженого ОСОБА_3 автомобільного причепу та половину вартості будівельних матеріалів і робіт, які використані при будівництві гаражу у сумі 115 349, 50 грн, залишивши новостворений гараж ОСОБА_3 .

У позові зазначено, що вищевказане майно було придбане сторонами у шлюбі, є спільним сумісним, а тому має бути поділено порівну. Поряд з цим, за спільні кошти ними був побудований капітальний гараж, який на день звернення до суду є повністю готовим до експлуатації та використовується ОСОБА_3 у власних потребах. Домовленості щодо поділу майна сторонами не досягнуто.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 зазначив, що вимоги позову ОСОБА_4 ним не визнаються, вони є безпідставними та не підлягають задоволенню. Так, зокрема зазначає, що капітальний гараж, про який йдеться в позову ОСОБА_4 , був набутий ним вже після розірвання шлюбу. Стосовно поділу спірного автомобілю, то зазначив, що не заперечує про залишення автомобіля у власності ОСОБА_4 , стягнувши з неї половину його вартості в розмірі 48600,53 грн. Що стосується вимоги ОСОБА_4 про поділ автомобільного причепу «ЛЕВ» модель 183131 зазначив, що він був відчужений ним ще за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі і гроші отримані від його продажу були використані в інтересах сім`ї.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд встановив наступне.

03.02.2007 року сторони уклали шлюб, який рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2018 року розірвано.

За час шлюбу сторонами придбано наступне майно.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_4 27 січня 2016 року зареєстровано право власності на легковий автомобіль ВАЗ 211104 «Седан-В», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вартість автомобіля за висновком №023 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу складає 97201,06 грн.

Згідно даних сервісного центру №5945 Регіонального сервісного центру у Сумській області за ОСОБА_3 в період часу з 03.02.2007 року по 01.09.2018 року значився зареєстрованим причіп ЛЕВ 183131, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Вказаний автомобільний причеп, згідно договору купівлі-продажу 5945/2018/10899562 транспортного засобу, 04.09.2018 року був відчужений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 за 5630,85 грн.

Крім того, як вказує позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , за час шлюбу за спільні кошти сторонами було збудовано капітальний гараж, який розташований по АДРЕСА_1 . Даний гараж не прийнятий в експлуатацію. За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 28/2020 від 11.12.2020 року вартість матеріалів та будівельних робіт, які були використані в процесі будівництва господарським способом капітального гаражу на дату обстеження становить 230699 грн.

Вирішуючи вимоги позовів про поділ вказаного вище майна, суд виходить з наступного.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та сторонами визнається, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а отже частки у цьому майні дружини та чоловіка є рівними.

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовано позивачем ОСОБА_3 з часу розірвання шлюбу між сторонами і по день винесення рішення спірний автомобіль знаходився в користуванні ОСОБА_3 . В свою чергу, маючи всі законні права користування, спірним автомобілем ОСОБА_4 доступу до нього немала. Тобто ОСОБА_4 була лише титульним власником вказаного майна. Більше того, хоча ОСОБА_4 має посвідчення водія, однак в судовому засіданні зазначила і це підтвердили свідки, що навиків водіння вона не має і навіть під час шлюбу майже не користувалася даним транспортним засобом.

З огляду на вказане та те, що за час експлуатації транспортного засобу ОСОБА_3 автомобіль зношувався і втрачав свій первинний технічний стан, то припинення права власності і присудження компенсації вартості 1/2 частини вказаного авто ОСОБА_6 буде суперечити інтересам ОСОБА_4 , яка ним не користувалась, і в свою чергу погіршить її становище в даному випадку.

Тобто суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 48600,53 грн., присудивши даний автомобіль ОСОБА_3 .

Що стосується вимог зустрічного позову про відшкодування половини вартості відчуженого ОСОБА_3 автомобільного причепу «ЛЕВ» модель 183131 заводський номер НОМЕР_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено та підтверджено сторонами по справі, що дійсно за час перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбано автомобільний причеп, який в подальшому був відчужений.

В своєму позові та під час розгляду справи сторона позивача за первинним позовом наполягала на тому, що вказане майно було відчужене ОСОБА_3 за час перебування в шлюбі в інтересах сім`ї.

Поряд з цим, сторона позивача за зустрічним позовом з вказаним твердженням не погоджувалась. Так, ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що про факт відчуження вказаного причепу дізналась лише під час розгляду даної справи. На час його відчуження сторони, хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі, проте спільного бюджету не мали, шлюбно-сімейні стосунки вже не підтримували. Дану обставину також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які зазначили, що після 03 вересня 2018 року, в зв`язку з обізнаністю ОСОБА_4 про подружню зраду ОСОБА_3 , вони перестали підтримувати шлюбно-сімейні відносини.

Враховуючи, що спірне рухоме майно відчужено та належить іншій особі, суд не вбачає можливості поділити вказане майно, але із врахуванням отриманих ОСОБА_3 коштів під час його продажу в сумі 5630,85 грн, вважає за необхідне виділити ОСОБА_3 1/2 частину вказаної суми, тобто компенсацію в розмірі 2815,42 грн.

З приводу вимог зустрічного позову про стягнення з ОСОБА_3 половини вартості будівельних матеріалів і робіт, які використані при будівництві гаражу, який розташований по АДРЕСА_1 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з рішення ХХІ сесії Шосткинської міської ради від 05.03.2019 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0028 га для будівництва індивідуального гаражу в Громадській організації споживачів електроенергії «Металіст» по АДРЕСА_1 ).

18.04.2019 року вищевказана земельна ділянка була зареєстрована в державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер :04:005:0227.

30.05.2019 року рішенням ХХІІ сесії VІІ скликання Шосткинської міської ради «Про регулювання земельних відносин» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у приватну власність ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку для будівництва гаражу.

Право власності на земельну ділянку № НОМЕР_4 площею 0,0028 га було зареєстровано 17.07.2019 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 .

Вищезазначені документи відповідно до положень Закону України «Про землеустрій», Земельного Кодексу України надали право ОСОБА_3 розпочати будівництво гаражу на відведеній для цього земельній ділянці.

Крім того, в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які кожен окремо вказали, що з травня 2019 року проводили будівельні роботи з побудови гаражу в ГОСЕ «Металіст» по вул. Шевченка за домовленістю з ОСОБА_3 . Роботи починали в кінці травня 2019 року після того, як ОСОБА_3 показав дозвільні документи на початок будівельних робіт. Спочатку копали траншеї та заливали фундамент, потім будували стіни та перекривали кришу. Зовнішнє будівництво гаражу проводили у період з кінця травня 2019 року по серпень 2019 року. В 2020 році укладали плитку в гаражі та робили інші внутрішні роботи. Будівельні матеріали купляв та привозив ОСОБА_3 .

З огляду на викладене не введений в експлуатацію гараж не є спільним майном подружжя, так як право на його будівництво виникло та саме будівництво розпочато після розірвання шлюбу між сторонами.

Протилежного достатніми доказами не доведено.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 хоча і повідомили, що колишнє подружжя розпочало будівництво гаражу в період з червня 2017 року по серпень 2017 року, за цей час викопано траншеї під фундамент, залито фундамент, побудовано стіни та накрито дах кришу, однак виключно вказаними показаннями не може доводитися факт того, що розташований на виділеній лише у 2019 році земельній ділянці гараж вартістю робіт та матеріалів 230699 грн є саме тим гаражем з такою ж вартістю робіт і матеріалів, про будівництво якого повідомили свідки.

Сам по собі лист заступника міського голови про те, що у 2016 році ОСОБА_3 надано право на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаражу вказаних обставин не підтверджує.

Отже, в зв`язку з недоведеністю стороною позивача за зустрічним позовом обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, у задоволенні позову у вказаній частині слід відмовити.

За таких обставин зустрічний позов підлягає задоволенню частково, а первісний задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_1 , номер VIN НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_1 , номер VIN НОМЕР_5 у розмірі 48600,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості Ѕ частини причепа ЛЕВ-183131, д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 2815,43 грн.

В іншій частині відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.09.2021 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко