КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 759/21227/20

провадження № 22-ц/824/7529/2021

15 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафтекопак» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги, інфляційних втрат та 3% річних, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Іллі Володимировича на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року у складі судді Ул`яновської О. В.,

встановив:

30.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафтекопак» (далі - ТОВ «Крафтекопак»), в якому просив стягнути з останнього на свою користь 363 998,75 грн, з яких: 350 000 грн - сума основного боргу, 6 998, 75 грн - 3% річних, 7 027,44 грн - інфляційне збільшення ( за період з 29.03.2020 по 26.11.2020). Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що 28.03.2019 між ОСОБА_1 (учасник) та ТОВ «Крафтекопак» (підприємство) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №280319, згідно п. 1.1 якого учасник надає підприємству кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики),а підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.2.1 цього договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 350 000 грн без ПДВ. Термін надання не повинен перевищувати трьох банківських днів з дати підписання даного договору.

Згідно п.3.1 поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 28 березня 2020 року.

Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

З огляду на порушене зобов`язання з повернення поворотної фінансової позики, як грошового зобов`язання, позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко І. В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що 25.03.2019 позивач придбав частку в розмірі 50% у статутному капіталі ТОВ «Крафтекопак» у директора ОСОБА_2 , яка на той момент володіла 100% часткою у статутному капіталі.

ТОВ «Крафтекопат» на час придбання позивачем частки у статутному капіталі перебувало у скрутному фінансовому становищі. У зв`язку з цим позивачу запропоновано придбати обладнання для покращення роботи підприємства на суму 350 000 грн. Позивач погодився надати вказану суму в борг в якості поворотної фінансової допомоги.

Зазначив, що позивач виконав свої обов`язки в повному обсязі, а відповідач до 28.03.2020 не повернув вказану суму, чим порушив п. 3.1. договору.

Укладення договору поворотної фінансової допомоги в письмовій формі підтверджує факт отримання позичальником суми позики. Вказані обставини не було заперечено відповідачем.

У зв`язку з відсутністю заперечень відповідача та технічними проблемами з клієнт-банком позивача, докази отримання відповідачем вказаних коштів не було подано разом з позовною заявою. Оскільки суд першої інстанції поставив під сумнів факт оплати поворотної фінансової послуги, при цьому позивачу не було надано можливості заявити клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, просив прийняти до розгляду докази надання суми позики в розмірі 349 000 грн та врахувати їх при прийнятті рішення.

Також зазначив, що оскаржуване судове рішення було прийнято 15.02.2021, в день, на який було призначене перше підготовче засідання. З метою участі в підготовчому засіданні представником позивача було подане клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції. Оскільки з цього приводу судом не було прийнято відповідного рішення, представник позивача прибув 15.02.2021 о 12.00 год. в судове засідання та дізнався від секретаря про те, що суддя розглядає іншу справу, відзив в даній справі не подано, представника відповідача немає, судове засідання не відбуватиметься й буде відкладене на іншу дату.

Між тим, суд першої інстанції, пропустивши майже всі обов`язкові етапи судового процесу, прийняв судове рішення по суті справи у першому підготовчому засіданні. При цьому сторони навіть не були повідомлені про закриття підготовчого засідання, початок розгляду справи по суті, про дату та час проведення судового засідання. Такими діями суд обмежив можливості позивача скористатись своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України, чим грубо порушив вимоги законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Крафтекопак» - адвокат Тараненко Я. Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що договір про надання поворотної фінансової допомоги №280319 від 28.03.2019 укладений в порушення вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статуту товариства, без затвердження його Загальними зборами учасників.

Позивач в позовній заяві не зазначив про неможливість подання доказів про факт перерахування коштів по договору. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про квитанції від 28.03.2019 на суму 199 000 грн та від 29.03.2019 на суму 150 000 грн, які додані до апеляційної скарги. При цьому позивачем не надано суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокати Шевченко І. В., Ладигін С. С. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ТОВ «Крафтекопак» - адвокат Тараненко Я. Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підтвердження тієї обставини, що частина отриманої від позивача поворотної фінансової допомоги була повернута, представник відповідача 16.06.2021 надав копії платіжних доручень : №26 від 23.08.2019 на суму 1 000 грн; №27 від 23.08.2019 на суму 30 000 грн; №13 від 24.07.2019 на суму 15 000 грн; №19 від 09.08.2019 на суму 15 000 грн; №79 від 30.10.2019 на суму 34 000 грн; №58 від 11.10.2019 на суму 39 000 грн, всього 134 000 грн.

08.07.2021 представником позивача адвокатом Ладигіним С. С. надано розрахунок суми боргу, з урахуванням суми повернутої фінансової допомоги в розмірі 134 000.

Відповідно до наданого розрахунку, залишок суми основного боргу за неповернуту фінансову допомогу становить 215 000 грн, інфляційні втрати за період з 29.03.2020 по 26.11.2020 - 4 316,44 грн, 3% річних - 4 282,37 грн, всього на загальну суму 223 599, 22 грн.

Заперечень щодо вказаного розрахунку сторона відповідача не надала.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів передання відповідачу грошових коштів у розмірі 350 000 грн, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд зазначив, що позивач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 08.02.2021 подав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції 15 грудня 2020 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 15.02.2021 о 12.00 год.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи (частина перша статті 197 ЦПК України).

Відповідно до п.5, 7, 15 ч. 2 ст. 197 цього Кодексу у підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 , 2 ст.212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2021 до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача Отіска В. В. про участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Матеріали справи не містять доказів того, що судом першої інстанції було розглянуто вказане клопотання та винесено відповідне рішення, про яке повідомлено заявника.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухваливши заочне рішення в підготовчому засіданні у відсутність сторін, без вирішення питання про участь позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, без з`ясування заперечень відповідача проти позовних вимог та визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до ч.2 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 28 березня 2019 року між ТОВ «Крафтекопак» (підприємство) та ОСОБА_1 (учасник) укладено договір №280319 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого учасник надає підприємству кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики),а підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором ( п.1.1).

Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 350 000 грн без ПДВ (п.2.1).

Поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підприємства ( а.2.3).

Поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення учасником, але на строк, не більший ніж 12 календарних місяців та підлягає поверненню до 28 березня 2020 року ( п.2.4, п.3.2).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачені обмеження також й щодо суми позики.

У постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року у справі № 6-79цс12 зроблено висновок, що «договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України».

Таким чином, за своєю правовою природою між сторонами був укладений договір позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Подібні висновки щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 243/2997/16-ц та від 27 травня 2019 року у справі № 633/444/17.

Відповідно до статей 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, а також забезпечення прав та інтересів кредитора в охоронних правовідносинах регламентовано частиною другою статті 625 ЦК України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення грошових коштів, на вимогу кредитора нараховуються три проценти річних від простроченої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до дублікату квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 29.03.2019 ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ «Крафтекопак» 150 000 грн; призначення платежу - поворотна фінансова допомога згідно договору №280319 (а.с. 173).

Відповідно до дублікату квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 28.03.2019 ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ «Крафтекопак» 199 000 грн; призначення платежу - поворотна фінансова допомога згідно договору №280319 (а.с. 174).

У визначений договором строк сума наданої ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги повернута в повному обсязі не була.

Відповідно до наданих відповідачем копій платіжних доручень : №26 від 23.08.2019 на суму 1 000 грн; №27 від 23.08.2019 на суму 30 000 грн; №13 від 24.07.2019 на суму 15 000 грн; №19 від 09.08.2019 на суму 15 000 грн; №79 від 30.10.2019 на суму 34 000 грн; №58 від 11.10.2019 на суму 39 000 грн, ТОВ «Крафтекопак» здійснено повернення грошових коштів на загальну суму 134 000 грн (а.с. 237-242).

Залишок невиконаного грошового зобов`язання становить 215 000 грн.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір заборгованості ТОВ «Крафтекопак» за договором №280319 про надання поворотної фінансової допомоги від 28 березня 2019 року становить 215 000 грн; інфляційні втрати ( за період з 29.03.2020 по 26.11.2020) - 4 316,44 грн; 3% річних ( за період з 29.03.2020 по 26.11.2020) - 4 282,37 грн, всього 223 599,22 грн.

Заперечень щодо вказаного розрахунку відповідачем висловлено не було.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність заявлених позовним в частині стягнення з відповідача та користь позивача залишку заборгованості за договором поворотної фінансової позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 223 599, 22 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 750,28 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Іллі Володимировича задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафтекопак» (м. Київ, пров. Приладний, 10Б; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 223 599 грн 22 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафтекопак» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 750 грн 28 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк