н/п 2/490/3075/2021 Справа № 490/8435/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Бондаренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» у серпні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 229,63 гривень за кредитним договором №б/н від 27.01.2011 року, яка складається з наступного: 3637,21 гривень - заборгованість за кредитом; 9210,78 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2132,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 749,03 гривень - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1378,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.01.2011 року відповідач отримала кредит в розмірі 3700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік у сумі залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідач станом на 31.07.2016 року не виконує вказані зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 16 229,63 гривень за кредитним договором №б/н від 27.01.2011 року, яка складається з наступного: 3637,21 гривень - заборгованість за кредитом; 9210,78 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2132,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 749,03 гривень - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 13.09.2016 року було відкрито провадження у даній.

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.11.2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14980,60 грн., із яких: 3637,21 грн. - борг за кредитом; 9210,78 грн. - заборгованість за відсотками; 2132,61 грн. - заборгованість по пені та комісії та судовий збір у розмірі 1378,00 гривень.

У вересні 2020 року відповідач ОСОБА_1 надіслала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 17.11.2016 року, в якій просила скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду. Вказала, що вона не отримувала судові повістки, про рішення суду їй не було відомо. Також, вона не погоджується з рішенням суду, виходячи з наступного. У зв`язку з її відсутністю не змогла спростувати вимоги банку. Також судом не було надано належної оцінки, чому позивач звернувся до суду з позовом вже після того як сплинув строк позовної давності та не просив суд визнати поважною причину пропуску вказаного строку. Право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, вказаним правом, у строки які надані йому, позивач не скористався, на що судом не звернено увагу. Враховуючи те, що відповідачу не було відомо про час та місце судового розгляду цивільної справи, вона фактично була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності відносно позовних вимог.

Ухвалою від 07.09.2020 року дану заяву залишено без руху, надано заявнику строк на усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

05.10.2020 року на виконання вимог ухвали від 07.09.2020 року, заявником надано заяву про перегляд заочного рішення в новій редакції.

Ухвалою суду від 15.10.2020 року дану заяву прийнято до розгляду, призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.11.2016 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

27.04.2021 року на адресу суд від ОСОБА_1 надійшла заява, згідно якої позов не визнає, просить застосувати строки позовної давності, оскільки в 2012 році нею сплачено борг.

Ухвалою від 13.09.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позов визнала частково у сумі заборгованості тіла кредиту - 3637,21 грн., просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про задоволенні позову частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 27.01.2011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредит в розмірі 3700,00 грн., зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з умовами надання кредиту складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис останньої у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов..

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.07.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 16229,63 грн., яка складається з: боргу за кредитом 3637,21 грн.; заборгованості за відсотками 9210,78 грн.; заборгованості по пені та комісії 2132,61 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 749,03 грн.

ВП ВС постановою від 17.04.2018 року по справі №200/11343/14-ц відступила від висновку ВСУ, викладеного у постановах №6-780цс15 та № 6-1374цс17, зазначивши, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить по ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення.

Відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд також враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Відповідно до правових висновків ВСУ, викладених у постановах від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 року по справі №6-154цс15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно розрахунку заборгованості позивача останній платіж на погашення заборгованості по процентам було зроблено 17.09.2012 року в розмірі 119,07 гривень.

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідачки 05.04.2018 року, тобто після спливу встановленого строку позовної давності.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно з п. 1.1.7.31 Умов і Правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо заборгованості по всіх її складових, що нараховані банком у відповідності до умов договору, визначено у 50 років.

Проте, суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому, судом враховується, що позивачем не додано до позовної заяви підписаного з позивачкою договору про зміну строків позовної давності.

Що стосується автоматичного списання позивачем заборгованості відповідача, суд зазначає наступне.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та визнання позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредита, позивач не заявляв про поважність причин пропуску строку позовної давності, тому суд вважає, за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2011 року, а саме борг по тілу кредиту у сумі 3637 грн. 21 коп.

В задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 9210,78 грн.; заборгованості по пені та комісії у сумі 2132,61 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 749,03 грн. слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,267,268 ЦПК України, ст.ст.257,526,530,1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сум у заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2011 року у розмірі 3637,21 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено: 13 вересня 2021 року.

Суддя Н.П. Черенкова