Справа № 159/3403/21
Провадження № 2/159/910/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю

секретаря судового засідання Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та виділення в особисту власність частки нерухомого майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та виділення в особисту власність частки нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.08.1986 року реєстраційний № 2692, позивачем успадковано незакінчений будівництвом житловий будинок зі ступенем готовності 11 відсотків, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з належним до нього сараєм, розташованим на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Позивач вказує, що, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, ними було завершено будівництво вказаного вище житлового будинку та проведено його державну реєстрацію.

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого 14.01.1997 року, зареєстрованого за реєстровим № 11150, позивачу на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.12.1996 року № 340 вул. Толбухіна було перейменовано на АДРЕСА_2 .

Згідно технічного паспорта на вказаний житловий будинок, на земельній ділянці розташований житловий будинок «А-1» з сінами «а», хлів «Б-1» та вбиральня «В». Загальна площа житлового будинку «А-1» 123, кв.м., житлова площа 89,7 кв.м.

Позивач вказує, що ним не оспорюється той факт, що житловий будинок по АДРЕСА_2 побудований ним та відповідачем за час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, де частка кожного, виходячи з принципу рівності часток, становить 1/2.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :21:010:0026, площею 0,0584, а власником земельної ділянки є позивач.

На даний час позивач перебуває з відповідачем у розірваному шлюбі. При розірванні шлюбу питання поділу спільно нажитого майна не ставилося. Оскільки відповідач перебуває в іншому шлюбі, прозивач має намір припинити право спільної сумісної власності на даний житловий будинок та виділити в натурі свою частку, яка становить 1/2 в житловому будинку.

Таким чином, позивач на вказану 1/2 частку в будинку просить виділити йому приміщення кухні 1-5 площею 11,8 кв.м., ванни 1-6 площею 5,7 кв.м., санвузла 1-7 площею 5,3 кв.м. та мансарди 1-9 площею 36,2 кв. Оскільки господарська будівля - хлів «Б-1» успадковані позивачем згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.08.1986 року, відповідна будівля залишається за ним, оскільки є його приватною власністю.

З врахуванням наведеного, позивач просив суд: припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ним право власності на 1/2 частки нерухомого майна та виділити в його особисту власність в натурі 1/2 частки в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_2 в самостійну ізольовану одиницю (квартиру) АДРЕСА_3 відповідні приміщення. Крім цього, позивач просить понесені по справі судові витрати залишити за ним.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив додатково виділити у його власність приміщення сходової 1-8, площею 2,7 кв.м та Ѕ огорожі.

07.09.2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що не заперечує проти задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та виділення в особисту власність частки нерухомого майна, протета заявляє зустрічний позов з вимогами виділити їй в натурі в особисту власність на частку 1/2 в житловому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває в іншому шлюбі, з позивачем за первісним позовом майже не спілкується. Житловий будинок, який є предметом спору та поділу, дійсно будували у шлюбі з позивачем.

Враховуючи наведене, позивач за зустрічним позовом просила суд виділити їй в натурі в особисту власність на частку 1/2 в житловому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 , наступні приміщення, зокрема: коридор 1-1 площею 7,8 кв.м., кімнати 1-2 площею 16.5 кв.м., 1-3 площею 16,8 кв.м., 1-4 площею 20,2 кв.м. та з господарських споруд 1/2 огорожі. Крім цього, просить судові витрати залишити за нею.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та виділення в особисту власність частки нерухомого майна.

В підготовче судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя визнає повністю та не заперечує проти його задоволення.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилась, однак її представник за довіреністю ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності. Позовні вимоги за первісним позовом визнає повністю. Зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя підтримує повністю.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що первісний та зустрічний позови є підставними та підлягають до задоволення.

Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.08.1986 року, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_4 незакінчений будівництвом житловий будинок зі ступенем готовності 11 відсотків, що знаходиться по АДРЕСА_1 з належним до нього сараєм, розташованим на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Згідно реєстраційного посвідчення за реєстровим № 11150 від 14.01.1997 року, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Червоноградською держнотконторою від 20.08.1986 року № 2693 та акту прийому будинку в експлуатацію від 13.07.1996 року № 869рв.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 166071761 від 10.05.2019 року, земельна ділянка з кадастровим номером :21:010:0026, загальною площею 0,0584 га, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно довідки сектору планування та контролю за забудовою території відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради № 22.27/с-599 встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.12.1996 року № 340 «Про перейменування вулиць міста та повернення їм історичних назв» вулиця Толбухіна була перейменована на АДРЕСА_2 , а рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 14.03.2013 року № 92 «Про внесення змін до затвердженого Реєстру назв геонімів в м. Ковелі» вулиця Є.Гребінки була перейменована на АДРЕСА_2 .

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 23.03.1998 року Ковелським МРВ УМВС України у Волинській області, ОСОБА_1 з 13.10.1984 року по 05.01.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Таким чином, житловий будинок розташований в АДРЕСА_2 , зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені обставини сторонами не оспорюють ся, а тому, в силу вимог ст. 82 ЦПК України, не підлягають додатковому доказуванню.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами відсутні домовленості про розмір часток в праві спільної власності на спірний житловий будинок.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Таким чином право сторін на виділ в натурі частки із вказаного будинковолодіння, що перебуває у спільній власності, закріплене вимогами ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 364 ЦК України та ними не оспорюється.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 06.08.2021 року, виданого інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 , виділення сторонам в натурі відповідних приміщень є технічно можливим.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та відповідні правові норми, суд вважає за необхідне та можливе припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами, визнати за сторонами право власності на Ѕ частку цього будинку за кожним та виділити їм в натурі відповідні приміщення цього будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Зважаючи на обставини справи та на відповідні заяви сторін, судові витрати суд залишає за сторонами.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 358, 363, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 69, 71 СК України, суд -

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та виділення в особисту власність частки нерухомого майна, - задовольнити повністю.

Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 його частку в будинковолодінні, що знаходиться по АДРЕСА_2 , а саме: кухню 1-5, площею 11,8 кв.м.; ванну 1-6, площею 5,7 кв. м.; санвузол 1-7, площею 5,3 кв.м.; мансарду 1-9, площею 36,2 кв.м.; приміщення сходової 1-8, площею 2,7 кв.м., вбиральню "В" та Ѕ огорожі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_2 її частку в будинковолодінні, що знаходиться по АДРЕСА_2 , а саме: коридор 1-1, площею 7,8 кв.м.; кімнату 1-2, площею 16,5 кв.м.; кімнату 1-3, площею 16,8 кв.м., кімнату 1-4, площею 20,2 кв.м. та Ѕ огорожі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено, підписано та проголошено 17 вересня 2021 року.

Головуючий:П. Ю. Бойчук