ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6649/19
Провадження № 2/210/1469/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" вересня 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2019 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/Т/972102 від 20 листопада 2013 року. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що включає в себе заборгованість за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами. З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 23 березня 2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором №/Т/972102 від 20 листопада 2013 року станом на 23 березня 2018 року в загальному розмірі 31104,00грн., а саме: 15556,00грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2,00грн. - заборгованість за відсотками, 12996,00грн. заборгованість за платою за комісією, 2550,00грн. штрафи, пеня. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість в загальному розмірі 31104,00грн. та судові витрати по справі.

Рішенням суду від 21.02.2020 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №/Т/972102 від 20 листопада 2013 року в розмірі 18108,00грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу - 15556,00грн., заборгованості за відсотками - 2,00грн., заборгованості за штрафом, пенею -2550,00грн. В решті позову - відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.42-44).

14.05.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, яка задоволена ухвалою суду від 30.06.2021 року, заочне рішення скасовано та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 29.09.2021 року представнику відповідача відмовлено у розгляді справи за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Відповідачу ОСОБА_1 за зареєстрованою в установленому порядку адресою направлено копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву з додатками. 21.07.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечувала проти позову, посилаючись на те, що позивачем документально не доведено факт заміни кредитора, а відтак вимоги позивача є передчасними, тому відповідач вправі виконувати зобов`язання на користь первісного кредитора, а відносно нового кредитора такі зобов`язання не виникають. Крім того, позивачем не надано жодних даних про розмір і дату сплати, періоди сплати та період зарахування здійснених проплат, що безпосередньо впливає на розмір заборгованості та штрафних санкцій. Відповідачем відповідно до квитанції сплачено 10398,95грн., тому борг в сумі 15556,00грн., заявлений позивачем, є безпідставним. Також, позивачем заявлено вимоги після спливу трирічного строку позовної давності - 21.11.2019 року, тоді як внесення останнього платежу за графіком 19.11.2016 року, що є підставою для відмови у позові. Вимога про стягнення заборгованості по комісії є незаконною, тому вимога про стягнення 12996,00грн. не підлягає задоволенню. Позивачем при зверненні до суду порушено правила підсудності, оскільки у п.6.4 Договору зазначено, що спори розглядаються за місцезнаходженням банку, тобто у м. Київ. Просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у позові в цілому.

Позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подано 03.08.2021 року відповідь на відзив, в якій посилається на те, що повідомлення про заміну кредитору направлено ОСОБА_1 простою кореспонденцією відповідно до умов Договору відступлення права вимоги, заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом із цим відповідач не виконує умови договору ні первісному, ні новому кредитору. Розмір заборгованості та нараховані відсотки, пеня за порушення кредитних зобов`язань нараховані ПАТ «Актабанк». Оскільки у договорі щомісячна комісія за супроводження кредитом визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою, то така умова не суперечить як положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму, а тому відсутні підстави для визнання недійсними щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3,25% (в грошовому еквіваленті 650,00грн., по Кредитному договору №/Т/972102 від 20.11.2013 року) від суми кредиту. Строк позовної давності при зверненні до суду позивачем не пропущено, оскільки 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, отже з цього часу починається перебіг строку позовної давності., який закінчується 23.03.2021 року, тобто позов подано в межах позовної давності. Крім того, у п.5.3 кредитного договору №/Т/972102 від 20.11.2013 року по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та/або штрафів визначено строк позовної давності у десять років. Так як ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є стороною кредитного договору №/Т/972102 від 20.11.2013 року та не є банківською установою, тому звернулося до суду з позовом з додержанням правил підсудності.

Також , ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 10.09.2021 року направлено до суду додаткові пояснення, в яких долучено до матеріалів справи виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 20.11.2013 року (день укладення договору) по 15.07.2014 року (день останнього платежу), які на думку позивача свідчать про внесення нерівномірних платежів (без додержання Графіку платежів), у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відзиві на позов представником відповідача заявлено про направлення цивільної справи за підсудністю.

Частиною 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У пункті 6.4 Кредитному договору №/Т/972102 від 20.11.2013 року, укладеного між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 визначено, що спори між сторонами договору розглядаються за місцезнаходженням банку, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є стороною даного договору, зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 знаходиться у Металургійному районі м. Кривого Рогу дана справа підсудна Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за правилами загальної підсудності, підстави для направлення справи для розгляду за підсудністю до м. Києва, за місцезнаходженням банку ПАТ «Актабанк», яка не є стороною у справі, - відсутні.

Встановлено, що підставою для звернення до суду стало порушення боржником ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення заборгованості суми за кредитним договором №/Т/972102 від 20 листопада 2013 року, укладеним між нею та ПАТ «Актабанк» (а.с.5, 6).

Відповідно до пункту 2.1.1. договору процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до пункту 2.1.2.1 договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 650,00грн., що розраховується як 3,25 відсотків від суми кредиту.

Згідно пункту 2.1.3. договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісії за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами, в сумі 1205,65грн. та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 19 листопада 2016 року (включно).

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 20 000,00грн.(а.с.13).

Згідно з пунктом 4.3.5. кредитного договору відповідач зобов`язана сплачувати позивачу проценти та комісії у строки, встановлені пунктом 2.1.3. кредитного договору.

Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу позичальник сплачує банку штраф у розмірі 150,00грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину.

В порушення умов договору відповідач не виконувала належним чином своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 23 березня 2018 року, виникла заборгованість в сумі року в загальному розмірі 31104,00грн., а саме: 15556,00грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2,00грн. - заборгованість за відсотками, 12996,00грн. заборгованість за платою за комісією, 2550,00грн. штрафи, пеня.

23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги, в тому числі і право вимоги за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Актабанк» із загальною сумою заборгованості 31104,00грн. (а.с.19-23).

Згідно з п.2.2. Договору про відступлення права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Відповідно до витягу з Додатку №1 до Реєстру боржників до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, TOB «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, заборгованість за яким складається з: 15556,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2,00 грн. - заборгованість за відсотками, 12996,00 грн. заборгованість за платою за комісією , 2550,00 грн. штрафи, пеня (а.с.23).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Пунктом 6.5 зазначеного договору відступлення прав вимоги № 2 від 23 березня 2018 року передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Положення ст. 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Кредитний договір №/Т/972102 від 20.11.2013 року та договір про відступлення прав вимоги №2 від 23 березня 2018 року не оскаржені та в судовому порядку недійсними не визнавались.

На адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено Повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних (а.с.18, 32). Відповідно до абз.2 п.3.4. Договору про відступлення прав вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом двох робочих днів (повідомлення за 26 березня 2018 року за посиланням http://www.aktabank.com/).

Проте, вищевказане повідомлення залишилося зі сторони відповідача без реагування, заборгованість станом на час звернення з позовом до суду не погашена.

У відзиві на позов представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, яка розпочалася 19.11.2016 року ( внесення останнього платежу за графіком), а закінчилася 19.11.2019 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у свої рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позивач посилається на те, що п.5.3 кредитного договору термін позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та штрафів встановлюється тривалістю 10 років.

Проте, навіть без врахування збільшення позовної давності, позивачем при зверненні до суду дотримано трирічний строк позовної давності. Так, початок строку позовної давності, який визначено відповідачем, 19.11.2016 року (внесення останнього платежу за графіком), кінець - 19.11.2019 року. У той час як позивачем направлено поштовим відправленням позов 31.10.2019 року ( штамп Укрпошта на конверті, а.с.29), позовна заява надійшла до суду та зареєстрована 21.11.2019 року (а.с.1), тому відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК позов подано 31.10.2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, підстав для застосування позовної давності судом не встановлено.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача щодо неповідомлення боржника про зміну кредитора.

Так, відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, неповідомлення боржника про зміну кредитора має негативні наслідки лише для нового кредитора у разі виконання боржником первісному кредиторові та в будь-якому випадку не порушує права боржника.

До того ж матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором ані первісному, ані новому кредиторам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості здійснено ПАТ «Актабанк». Після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідачем грошові кошти на погашення заборгованості за спірним кредитом не вносилися, нарахування новим кредитором відсотків та штрафів не здійснювалося (а.с.17).

З наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що нею внесено за спірним кредитом 20.11.2013 року 450,00 грн. ( оплата комісії), 11.12.2013 року 800,00 грн. (погашення заборгованості), 15.12.2013 року 420,00 грн. (погашення заборгованості), 16.01.2014 року 1205,65 грн. (погашення заборгованості), 12.02.2014 року - 1205,65 грн. (погашення заборгованості), 05.04.2014 року 1355,65 грн. (погашення заборгованості), 18.04.2018 року 1210,00 грн. (погашення заборгованості), 07.06.2014 року 3752,00 грн. (погашення заборгованості), а всього 10398,95 грн.(а.с.60-67).

Відповідно до виписок рахунку № НОМЕР_1 за період з 20.11.2013 року по 15.07.2014 року, ОСОБА_1 внесено на погашення заборгованості за кредитним договором № /Т/972102 від 20 листопада 2013 року 20.11.2013 року - 450,00 грн. (неамортизований дисконт за надання кредиту) , 16.12.2013 року 555,51 грн. (погашення кредиту) та 0,14 грн. ( погашення процентів), 16.01.2014 року - 555,48 грн. (погашення кредиту) та 0,17 грн. ( погашення процентів), 17.02.2014 року - 555,49 грн. (погашення кредиту) та 0,16 грн. ( погашення процентів), 07.04.2014 року - 555,51 грн. (погашення кредиту) та 0,14 грн. ( погашення процентів), 18.04.2014 року - 555,50 грн. (погашення кредиту) та 0,15 грн. ( погашення процентів), 10.06.2014 року - 555,51 грн. (погашення кредиту) та 0,14 грн. ( погашення процентів), 16.06.2014 року - 555,51 грн. (погашення кредиту) та 0,14 грн. ( погашення процентів), 15.07.2014 року - 555,52 грн. (погашення кредиту) та 0,13 грн. ( погашення процентів). Тобто, за цей період відповідачем внесено - 450,00 грн. -неамортизований дисконт за надання кредиту , 4444,03 грн. - погашення кредиту , 1,17 грн. погашення процентів (загальна сума 4895,20 грн.)(а.с.118-122).

Таким чином, відповідно до квитанцій, наданих відповідачем нею внесено на погашення кредиту 10398,95 грн., за виписками по №3779 за період з 20.11.2013 року по 27.03.2018 року, наданими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб - 4895,20 грн., тобто різниця між даними сторін щодо суми внесеної на погашення заборгованості за кредитом складає 5533,75 грн.

Разом із цим, у листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Актабанк» з ринку №ФК/1191 від 16.08.2021 року зазначено, що за інформацією, наявною у Фонді,всі документи, що стосуються зазначеного кредитного договору, були передані новому кредитору (а.с.117), яким у даній справі є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» .

Проте, виписку про рух коштів на рахунку відповідача, яка відповідно до п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566 - є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій суду не надано.

Позивачем, не надано пояснень щодо розбіжностей у датах та сумах, які містяться у наданих відповідачем квитанціях та меморіальних ордерах, наданих Фондом гарантування вкладів; не надано розрахунку заборгованості з розшифровкою сум боргу, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити здійснені нарахування.

З розрахунку , наданого позивачем, вбачається, що розмір заборгованості за тілом кредиту нараховано з урахуванням сплаченої відповідачем суми погашення заборгованості за тілом кредиту - 4444,03 грн. (за меморіальними ордерами), а саме: 20000,00-4444,03=15555,97 грн. ( у розрахунку 15556,00 грн.).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.

З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

З урахуванням положень ст.ст.13,78,81 ЦПК України, вважає за необхідне здійснити свій розрахунок тіла кредиту на підставі квитанцій наданих відповідачем. Так, заборгованість по тілу кредиту, за розрахунком суду складає 10052,22 грн. (20000,00 ( сума кредиту) ((10398,95 (кошти внесені відповідачем) - 1,17 грн.(нараховані проценти відповідно до меморіальних ордерів) -450,00 грн. (неамортизований дисконт за надання кредиту))=10052,22 грн.)

Після відступлення права вимоги грошові кошти на погашення спірного кредиту відповідачем не вносилися, що не заперечується сторонами.

Враховуючи правову природу зобов`язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 10052,22 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2,00 грн. - заборгованість за відсотками, 2550,00 грн. штрафи, пеня.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за комісією 12996,00 грн., суд виходить з наступного.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній час укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору),банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вищенаведеним пунктом 2.1.3 кредитного договору передбачено сплату позичальником банку щомісячної комісії за супроводження кредиту, а пунктом 2.1.2.1 цього договору передбачено сплату комісії за надання кредитних коштів в день його підписання.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому,якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, умовами договору передбачено щомісячну комісію за супроводження кредиту, однак банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавались відповідачу.

Із врахуванням наведених правових норм встановлено, що передбачена пунктом 2.1.2.1 кредитного договору щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 650,00 грн., що становить 3,25% від суми кредиту, та включається в суму платежу є незаконною, як така що не відповідає вимогам законодавства.

Нарахування комісії банком здійснювалося за послуги, що супроводжують кредит, а саме, як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що також суперечить вимогам закону.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Отже, нарахування банком комісії за послуги, що супроводжують кредит є незаконним, а тому загальна заборгованість, яку суд стягує з відповідача на користь позивача становить: 12604,22 грн., яка розраховується судом наступним чином: 10052,22 грн. ( заборгованість за основним боргом ) + 2,00 грн. (відсотки) + 2550,00 грн. (штраф,пеня), в іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається юридичною особою, судовий збір дорівнює 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грн.)

З урахуванням того, що позовні вимоги відповідача підлягають частковому задоволенню, згідно з п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду 778,44 грн. (1921,00х 12604,22:31104,00=778,44) (а.с.4).

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 77, 121, 141, 265, 354 ЦПК України, ст.ст.4, 5, 16, 536, 546, 549, 550, 551, 610, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість за кредитним договором №/Т/972102 від 20 листопада 2013 року в розмірі 12604,22грн. (дванадцять тисяч шістсот чотири гривні 22 коп.), яка складається з заборгованості за основною сумою боргу 10052,22 грн., заборгованості за відсотками 2,00 грн., заборгованості за штрафом, пенею -2550,00 грн.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», судовий збір у розмірі 778,44грн. (сімсот сімдесят вісім гривень 44 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.№30, п/ НОМЕР_2 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 39500, );

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович