ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 707/205/20
Провадження № 22-ц/821/1567/21
Категорія: 301010100

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Захарченко А.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 ; Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області; комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Морозова В.В. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області, повний текст рішення виготовлений 18 червня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області, комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав та рішення про державну реєстрацію прав,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав та рішення про державну реєстрацію прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 останнім місцем проживання якого є АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3 у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 31 січня 1989 року № 270.

В шестимісячний термін, вказує ОСОБА_1 , вона звернулася до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

На день смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним були зареєстровані позивачка ОСОБА_1 та їхній спільний з ОСОБА_3 син ОСОБА_4 . ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а саме ним було подано до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву, згідно якої він відмовився від прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначає, що при її зверненні до нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 нотаріус їй роз`яснила, що у неї на даний час немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та 14 січня 2020 року надала письмову відповідь щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, з якого вбачається, що нотаріус проаналізувавши надані нею документи та отримавши шляхом безпосереднього доступу Інформацію з Державного реєстру речових прав, інформаційної довідки № 194167998 від 20 грудня 2019 року, згідно якої було встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та відповідно зареєстровано її право власності на цілий житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07 грудня 1988 року № 3507, тобто за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ціле домоволодіння.

Позивачка вказує, що реєстрація права власності була проведена державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, Черкаської області Великою О.В. 14 серпня 2019 року.

З врахуванням вищевикладеного нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказує, що в листопаді 2019 року звернулась до КП «ЧООБТІ» з проханням роз`яснити, яким чином відбувалася реєстрація права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на її померлого чоловіка ОСОБА_3 , який володів 1/2 частиною будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 1989 року.

06 листопада 2019 року була надано відповідь з КП «ЧООБТІ», з якої вбачається, що при реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07 грудня 1988 року р№3507 реєстраційний номер: 29069285, номер витягу: 24670355 від 03 грудня 2009 року, в реєстрі права власності та в витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, помилково неправильно була вказана частка, а саме: 1.

Правильно вважати власниками будинку АДРЕСА_1 :

- ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07 грудня 1988 року р№ 3507 - 1/2 частка;

- ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 31 січня 1989 року р. №270 - 1/2 частка.

Таким чином, зазначає ОСОБА_1 , при реєстрації права власності в КП «ЧООБТІ» за ОСОБА_2 було допущено помилку при реєстрації, а саме неправильно вказано у витязі частку - 1. При зверненні ОСОБА_2 до управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, Черкаської області ОСОБА_5 було приховано той факт, що вона володіє не цілим будинком, а тільки 1/2 частиною, і тому реєстратор при реєстрації права власності виходила з того, що витяг КП «ЧООБТІ» вказує на те, що ОСОБА_6 володіє цілим будинком.

Враховуючи вищенаведене, з метою захисту своїх майнових прав, як спадкоємиці майна померлого чоловіка, ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із відповідним позовом та уточнившись з позовними вимогами остаточно просила постановити судове рішення, яким скасувати запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав, щодо житлового будинку з надвірними спорудами розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою О.В. 14 серпня 2019 року. Скасувати рішення державного реєстратора КП «ЧООБТІ»про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 від 03 грудня 2009 року та державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на 1/1 частки будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведену державним реєстратором КП «ЧООБТІ»на підставі рішення про реєстрацію права власності від 03 грудня 2009 року.

Стягнути судові витрати зі сплати судового збору з відповідачів.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2020 року залучено в якості співвідповідача КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» до участі у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 року позов задоволено повністю.

Скасовано рішення державного реєстратора КП «ЧООБТІ» про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 від 03 грудня 2009 року та державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на 1/1 частки будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , проведену державним реєстратором КП «ЧООБТІ» на підставі рішення про реєстрацію права власності від 03 грудня 2009 року.

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав щодо житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою О.В. 14 серпня 2019 року.

Стягнуто зі ОСОБА_2 , Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області, КП «ЧООБТІ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1681,60 грн., по 560,53 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що при реєстрації права власності за ОСОБА_2 державним реєстратором КП «ЧООБТІ» було допущено помилку та винесено рішення від 03 грудня 2009 року № 906 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на цілий будинок по АДРЕСА_1 , попри те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були отримані свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 за кожним, у зв`язку із чим, в подальшому, за ОСОБА_2 державним реєстратором Великою О.В. 14 серпня 2019 року було прийнято рішення про реєстрацію прав щодо цілого житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Оскільки вказане рішення державного реєстратора КП «ЧООБТІ» та державна реєстрація права власності на 1/1 частку житлового будинку за ОСОБА_2 , а так само і запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав, проведена реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою О.В. порушують право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка, тому підлягають скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 16 липня 2021 року, ОСОБА_2 вважаючи, що оскаржуване рішення винесене при неправильному застосуванні норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовитив повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано, що при здійсненні державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , жодних порушень вчинено не було, реєстрація здійснена відповідно до норм чинного законодавства.

Також, суд першої інстанції не врахував, що ефективним способом захисту права власності позивача є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно.

Крім того, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, позов поданий зі спливом строку позовної давності, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 протягом трьох років з дня проведення державної реєстрації права власності на вказаний будинок мав можливість оскаржити рішення про державну реєстрацію від 03 грудня 2009 року, проте не скористався своїм правом, оскільки дій для реєстрації права власності на успадковане ним майно не здійснював. Таким чином, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, строк позовної давності про скасування рішення державного реєстратора минув 03 грудня 2012 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, якій надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 10 серпня 2021 року, ОСОБА_1 вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27 травня 2019 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області. (а.с. 6)

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 26 січня 1985 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 7)

У відповіді КП «ЧООБТІ» від 06 листопада 2019 року № 6779о на запит ОСОБА_1 зазначено, що при реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07 грудня 1988 року №3507 реєстраційний номер: 29069285, номер витягу: 24670355 від 03 грудня 2009 року, в реєстрі права власності та в витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, помилково неправильно була вказана частка, а саме: 1.

Правильно вважати власниками будинку АДРЕСА_1 :

- ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07 грудня 1988 року р№ 3507- 1/2 частка;

- ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 31 січня 1989 року р№270-1/2 частка. (а.с. 8)

Згідно довідки КП «ЧООБТІ» від 12 листопада 2019 року № 6779о, АДРЕСА_1 згідно розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 18 травня 2016 року № 245 Про перейменування об`єктів топономіки Черкаської області. (а.с. 9)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 1989 року, син ОСОБА_3 є власником 1/2 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані у с.Червона Слобода Черкаського району Черкаської області на землях колгоспу ім. «Леніна», після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На іншу 1/2 частину житлового будинку видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво зареєстровано у реєстрі за р№ 270. (а.с. 10)

У довідці Червонослобідської сільської ради від 01 листопада 2019 року № 3970 зазначено, що за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 рахується 1/2 частина житлового будинку у АДРЕСА_1 . Як на день смерті, так і по даний час крім нього у будинку зареєстровані та проживають: дружина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Земельна ділянка площею 0,12 га не приватизована. (а.с. 11)

Листом від 14 січня 2020 року № 24/02-14 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав, інформаційної довідки № 194167998 від 20 грудня 2019 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та відповідно зареєстровано її право власності на цілий житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07 грудня 1988 року № 3507. (а.с. 12)

Також в матеріалах справи містяться:

Технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 від 25 березня 1996 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 13-17)

Технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 від 30 жовтня 2009 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 57-60)

Як вбачається з копії інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 надано свідоцтво про право на спадщину від 07 грудня 1988 р.№ 3507, а саме на 1/2 частину домоволодіння за вказаною адресою після смерті її матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення від 03 грудня 2009 року, яке прийнято реєстратором Овдій О.М. на підставі заяви ОСОБА_2 про реєстрацію права власності, було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 24670355 від 03 грудня 2009 року, № запису 906, ОСОБА_2 на 1/1 частку будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 85-87)

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 596/2019, які надійшли на запит суду з Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про прийняття спадщини звернулась його дружина ОСОБА_1 . Син ОСОБА_4 звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини.

Листом від 14 січня 2020 року № 24/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 140-147)

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 344/1988 від 07.12.1988 р., які надійшли на запит суду від Черкаського обласного державного нотаріального архіву, після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про прийняття спадщини звернулась її донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 . На ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 на землях колгоспу ім. «Леніна». (а.с. 176-181)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18)).

У цій справі предметом позову є скасування запису про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав, проведену реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою О.В. та скасування рішення державного реєстратора КП «ЧООБТІ» про реєстрацію права власності та державну реєстрацію права приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в такій реєстрації; встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об`єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, норми якого діють в тій частині, що не суперечить вимогам Закону.

Ст. 8 Закону зазначає, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 20 січня 2005 року за № 2375/IV, державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

П. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який введено в дію з 01 січня 2013 року, врегульовано відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також встановлено спеціальний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року за № 703.

Як вбачається з ч. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять Міністерство юстиції України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав, органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12 грудня 2011 року затверджено «Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Внесення змін або скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 31 грудня 2012 року нормативно-правовою базою не передбачено, і відповідно, державний реєстратор не має правових підстав для внесення змін або скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно у зазначеному Реєстрі.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури врегульовано Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5.

Відповідно до вказаного вище Порядку заінтересованою особою у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав є особа, в інтересах якої на підставі рішення суду скасовано рішення державного реєстратора прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 Порядку.

Згідно пункту 1.5 цього Порядку документи, що подаються для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, повинні відповідати вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Пунктом 2.14 Порядку визначені випадки відмови у внесенні змін (скасуванні записів) до Державного реєстру прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 01 січня 2013 року функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перейшли до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерства юстиції та його територіальних управлінь юстиції, від імені якого ці функції виконує Державна реєстраційна служба України та її структурні територіальні підрозділи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, державна реєстрація права це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З наявних у справі письмових доказів вбачається, що після смерті ОСОБА_9 , відповідачкою ОСОБА_2 та її братом ОСОБА_3 було отримано свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 за кожним.

При реєстрації права власності за ОСОБА_2 державним реєстратором КП «ЧООБТІ» було допущено помилку та винесено рішення 03 грудня 2009 року № 906 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на цілий будинок по АДРЕСА_1 .

У подальшому, відповідач ОСОБА_2 звернулась до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради та державним реєстратором Великою О.В. 14 серпня 2019 року на підставі відомостей КП «ЧООБТІ» прийнято рішення про реєстрацію прав, відповідно до якого, частка ОСОБА_2 на житловий будинок , розташованого по АДРЕСА_1 складає 1/1.

Таким чином, вказане рішення державного реєстратора КП «ЧООБТІ» та державна реєстрація права власності на 1/1 частку житлового будинку за ОСОБА_2 , як і запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав, проведені реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою О.В. порушують право ОСОБА_1 на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка, тому підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав та рішення про державну реєстрацію прав.

Щодо посилань особи, яка подала апеляційну скаргу, про незастосування судом першої інстанції строків позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

За роз`ясненнями, що містяться в абзаці 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2019 року у справі № 234/13519/16-ц вказано, що «відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Позовна давність застосовується до обґрунтованого позову».

Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічний правовий висновок викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц та у постанові від 31 жовтня 2018 в справі № 367/6105/16-ц.

З зазначених норм права вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. (ст. 267 ЦК України), проте, як вбачається з наявних матеріалів справи, сторонами таких заяв до суду першої інстанції надано не було.

Крім того, сукупність наявних по справі доказів об`єктивно свідчить про те, що позивачка дізналася про порушенням свого права, тільки отримавши лист державного нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори від 14.01.2020 року.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області, комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав та рішення про державну реєстрацію прав залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 17 вересня 2021 року/