Провадження № 22-ц/812/1316/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 488/112/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Лівінського І. В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 26 травня 2021 року суддею Чернявською Я.А., в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено 04 червня 2021 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Галицька»

та Моторне (транспортне) страхове бюро України,

про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 18 305, 64 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 14 вересня 2019 року об 11 год. 10 хв. на перехресті пр. Богоявленського та вул. Лесі Українки в м. Миколаєві ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустила зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Корабельний районний суд м. Миколаєва своєю постановою від 22 жовтня 2019 року визнав ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Посилаючись на спричинення дорожньо-транспортною пригодою збитків, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 18 305, 64 грн. матеріальних збитків та 10 000 грн. моральної шкоди.

Відповідачка ОСОБА_2 у поданому відзиві на апеляційну скаргу просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що її цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована ПрАТ СК «Галицька», яка і має відшкодувати завдану шкоду.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено ПрАТ СК «Галицька» та МТСБУ.

Представник ПрАТ СК «Галицька» участі у судових засіданнях не приймав, направлені на адресу товариства судові виклики повернуті до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Представник МТСБУ надав суду пояснення про те, що ОСОБА_1 не повідомив ПрАТ СК «Галицька» про страховий випадок та не надав для огляду транспортний засіб, що унеможливило встановлення обставин ДТП та визначення розміру страхового відшкодування. На підставі викладеного вважав позов таким, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 2 000 грн. франшизи на відшкодування матеріальної шкоди, 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 91, 86 грн. судових витрат. У решті позову відмовлено. На користь держави з ОСОБА_2 стягнуто 454 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що направлення позивачем ОСОБА_1 18 листопада 2019 року повідомлення до ПрАТ СК «Галицька» про страховий випадок, яке не було отримане останнім, не може свідчити про належне повідомлення страховика про ДТП, у визначений законом строк. Проте, суд вважав визначеним страховим полісом розмір франшизи 2 000 грн., та доведеними моральні страждання позивача, відшкодування яких вважав достатнім грошовою сумою у розмірі 2 000 грн. Також посилався на те, що покладення обов`язку відшкодування шкоди на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що повідомляв страховика про страховий випадок і листами і смс-повідомленнями, проте ПрАТ СК «Галицька» не виконала своїх зобов`язань.

МТСБУ надало апеляційному суду пояснення на апеляційну скаргу, у яких зазначало, що судове рішення вважає законним та обґрунтованим, оскільки позивачем не заявлено вимог до страховика, а відповідачка ОСОБА_2 , яка мала на момент ДТП діючий страховий поліс, може відповідати за шкоду, виключно на ту суму, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідачка ОСОБА_2 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2019 року об 11 год. 10 хв. на перехресті пр. Богоявленського та вул. Лесі Українки в м. Миколаєві сталась дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустила зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Корабельний районний суд м. Миколаєва своєю постановою від 22 жовтня 2019 року визнав ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 6).

Внаслідок зіткнення належний позивачу ОСОБА_1 транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Згідно рахунку-фактури від 28 грудня 2019 року вартість відновлювального ремонту склала 18 305, 64 грн. (а.с. 78-82).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Стаття 22 цього Закону визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована страховим полісом ПрАТ «Галицька» № АО/0440142, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн. а розмір франшизи складає 2 000 грн. (а. с. 17).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі №754/1108/15-ц, від 17 червня 2020 року у справі №753/15214/16-ц, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 20 Закону №1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводів про необгрунтованість висновків суду першої інстанції щодо суми відшкодування моральної шкоди, апеляційна скарга не містить.

Направлення ОСОБА_1 повідомлень до ПрАТ СК «Галицька» у листопаді 2019 року та неотримання страховою компанією цих повідомлень правового значення не мають, оскільки позов ні до страхової компанії, ні до МТСБУ не пред`являвся.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, належним чином дослідив докази у справі і надав їм належну оцінку, а також достатньо повно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 17 вересня 2021 року