ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/1700/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Кузнєцової О.А.

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пацалова Тамара Валеріївна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Херсонської міської ради, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири, яка належить на праві спільної сумісної власності йому та його неповнолітнім братам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У вказаній квартирі зареєстровані позивач з братами, їх мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - ОСОБА_2 . В квітні 2016 року відповідач виїхав з зазначеного житла, а рішенням суду від 30.10.2017р. його шлюб з ОСОБА_3 розірвано. З 2016 року відповідач до вказаної квартири не повертався, інтересу до житла не проявляв, комунальні послуги не оплачує. З огляду на викладене позивач вважає, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим просить задовольнити його позов у повному обсязі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (1/3 частка), а також малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (1/3 частка) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (1/3 частка), батьком та законним представником яких є відповідач ОСОБА_2 , а тому в силу положень ст.ст. 242, 319, 321 ЦК України останній не втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, що виникли між сторонами і не є підставою для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пацалова Тамара Валеріївна, вважає рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2021 року незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. З огляду на викладене апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . При цьому, він не є батьком позивача ОСОБА_1 , який є повнолітньою особою та самостійно несе обов`язок з утримання спірної квартири. Відповідач тривалий час не проживає у вказаному житловому приміщенні, участі у його матеріальному утриманні не бере.

Апелянт вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що відповідач не втратив право користування спірним житлом як законний представник неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так, в судовому засіданні відповідач підтвердив, що за рішенням суду сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діти фактично проживають разом з матір`ю. Таким чином, саме ОСОБА_3 є законним представником неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які є співвласниками зазначеної квартири.

Крім того, в суді першої інстанції відповідач не обґрунтував, у чому полягатиме порушення його прав у випадку задоволення позову. Зокрема, відповідач підтвердив, що добровільно виїхав з помешкання у 2016 року і до сьогоднішнього дня у квартирі не проживає, участі у матеріальному утриманні квартири не приймає. Також відповідач підтвердив, що має інше постійне місце проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Веріковська Т.А., доводи апелянта не визнає, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Разом з тим зазначає, що відповідач 25.08.2021 р. знятий з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2 та зареєстрований за іншою адресою.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 03.08.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 407, складений Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 03.08.2007 року.

Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.04.2008 року, серії НОМЕР_2 від 19.10.2010 року. (а.с.10, 11)

25.12.2012 року між ОСОБА_3 та малолітніми: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від імені яких діяв ОСОБА_2 , як законний представник ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно рішення Дніпровської районної у місті ради виконавчого комітету м. Херсона від 25.12.2012 року №515, укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Лисенко Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 2440. (а.с.12)

За умовами вказаного договору ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у дар квартиру АДРЕСА_1 .

25.12.2012 року право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказану квартиру (по 1/3) зареєстровано. (а.с.13)

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. (а.с.40)

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 11.08.2017 року № 221 ОСОБА_2 визначено спосіб участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.59)

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОСББ «Маяк», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 . (а.с.14)

Відповідно до акту від 09.09.2019 року про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного представниками ОСББ «Маяк», ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1 з 01.04.2016 року. (а.с. 15)

Як вбачається зі змісту заявленого позову та пояснень ОСОБА_1 , наданих під час розгляду справи, позивач вважає порушеними свої права, як одного зі співвласників квартири, оскільки несе надмірні витрати на утримання належного йому житла із тих підстав, що відповідач не проживає у квартирі та не бере участі у її утриманні, однак зберігає реєстрацію у спірному житловому приміщенні за відсутності для цього належних правових підстав.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції, чч.1, 2 ст.321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

У відповідності до ст.317 та ст. 319 ЦК України власникові належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження його майна. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, однак зобов`язаний при здійсненні своїх прав додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Разом з тим, згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону чи рішення суду.

У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст. 406 ЦК.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду з підстав припинення обставин, що були підставою для встановлення сервітуту, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений і в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Законодавче визначення поняття сім`ї встановлено у ст.3 СК України та передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Стаття 64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача відносить дружину наймача, їхніх дітей і батьків; також членами сім`ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

Судом встановлено і жодною із сторін не заперечується, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є співвласниками (по 1/3) квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , будучи у розумінні ст. 64 ЖК УРСР членом сім`ї співвласників житла ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , набув сервітутне право користування вказаним житлом.

За позицією позивача, ОСОБА_2 втратив право користування вказаним житлом, оскільки більше року не проживає у спірній квартирі.

В якості правової підстави позову ОСОБА_1 посилається на ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки врегульовують питання втрати користування житловим приміщенням виключно між членами сім`ї.

В даному випадку відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є співвласниками спірної квартири.

При цьому, в межах даної справи законним представником неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вимог щодо захисту прав вказаних осіб шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не заявлялося.

Апеляційний суд врахує доводи позивача щодо непорушності його права власності на 1/3 частину спірної квартири та зазначає, що вказане право захищено наведеними вище положеннями Цивільного кодексу України та статтею Першою протоколу Конвенції, де об`єднані всі права фізичної особи, що містять майнову цінність. Зокрема, Конвенцією закладений принцип мирного володіння майном, визначено умови та критерії обмеження і позбавлення права власності, а також право держави контролювати використання майна в загальних інтересах. Найбільша вимога цієї норми встановлює, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним, а також має забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Разом з тим суд зазначає, що встановлене ч. 1 ст. 405 ЦК України сервітутне право відповідача на користування житловим приміщенням, як члена сім`ї інших співвласників квартири, не є порушенням права власності позивача.

Отже, враховуючи, що предметом позову є вимога про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування всією квартирою, позивач є власником лише 1/3 її частини, а інші співвласники аналогічних вимог не заявляли, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо посилання позивача на порушення його прав внаслідок здійснення надмірних витрат на утримання житлового приміщення, то колегія суддів зазначає, що наявність завищеної плати за комунальні послуги внаслідок того, що у належному позивачу житловому приміщенні зареєстрована інша особа, є недостатнім обґрунтуванням для позбавлення цієї особи права користування житлом. (постанова ВС від 25.02.2021 у справі № 643/13254/18)

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно наданої представником відповідача копії посвідки на постійне місце проживання № НОМЕР_3 , ОСОБА_2 25.08.2021 р. знятий з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , що свідчить про фактичну відсутність предмету спору у даній справі.

На підставі викладеного та згідно ст. 375 ЦПК України апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, його відповідність нормам матеріального та процесуального права та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пацалова Тамара Валеріївна, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ О.А.Кузнєцова