Справа № 446/797/20 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/422/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Камянка - Бузького районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

Позовні вимоги мотивував тим, що він є сином ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 .

З дати його народження він проживав з батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01 травня 2018 року його мати ОСОБА_2 фактично не проживає з ним та його батьком як одна сім`я та усунулася від виконання свого батьківського обов`язку від утримання його.

11 липня 2018 року ОСОБА_2 перебуваючи по місцю проживання на ґрунті сварки спричинила йому тілесні ушкодження.

По даному факту відкрито кримінальне провадження передбачене ч.1 ст.125 КК України відносно його матері.

Оскільки ОСОБА_5 усунулася від виконання батьківських обов`язків та не надавала коштів на його утримання, його батько подав заяву до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів на його утримання.

Після цього його мати перестала з ним спілкуватися, через що він страждав, у нього з`явилися думки про вчинення суїциду, оскільки не міг усвідомити, що рідна мати відмовилася від свого сина, покинула його, почала чинити на нього та його батька домашнє насильство, а саме: психологічне та фінансове.

28 листопада 2019 року відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 за вчинення домашнього насильства, а саме: доведення його до суїцидного стану. Постанова суду набрала законної сили.

На підставі таких неправомірних дій ОСОБА_2 йому було завдано моральну шкоду, оскільки він страждав через те, що мати його покинула та перестала з ним спілкуватися та дбати про нього, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки він не міг спілкуватися з однолітками, не міг спати вночі, не міг навчатися у школі, і як наслідок стали з`являтися думки про вчинення суїциду.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у сумі 20 000 грн.

Рішенням Камянка- Бузького районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 (сім тисяч гривень) завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 294,28 (двісті дев`яносто чотири гривні двадцять вісім копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що на виконання судового наказу Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року у справі №446/1683/18 нею було сплачено 18774,30 гривень аліментів на утримання сина ОСОБА_1 .

У подальшому зазначений судовий наказ був скасований згідно постанови Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року і було визнано його (судовий наказ) таким, що не підлягає до виконання.

Однак сплачених коштів її ніхто не повернув, оскільки не допускається поворот виконання рішення суду по справах зазначеної категорії.

Також на її повному утриманні знаходиться їхня спільна з ОСОБА_1 донька ОСОБА_6 , яка є студенткою університету і на яку коштів ОСОБА_1 не сплачує.

Також на її утриманні перебувають непрацездатні батьки, які хворіють. Зокрема батько переніс операцію на очі, яка виявилася затратною для неї.

Стверджує, що посилання позивача на те, що вона спричинила йому тілесні ушкодження є безпідставними, оскільки остаточного рішення у кримінальних справа не прийнято.

Зазначає, що обставини на які посилається позивач які спричинили йому моральну шкоду не підтверджені.

Також вважає, що позивачем не обґрунтована сума моральної шкоди, яку той просив стягнути.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у скаргу слід задовольнити.

Задовольняючи позов частково і стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 гривень моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що факт завдання позивачу моральної шкоди відповідачкою є встановленим згідно постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 січня 2020 року року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (чю1 ст.173-2 КУпАП) та постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 травня 2019 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме в абз. 1 п. 3 зазначив - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Судом та матеріалами справи встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Позивач з дати свого народження зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 загострилися і батьки ОСОБА_1 з 2018 року разом не проживають.

ОСОБА_2 проживає разом із дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_1 з травня 2018 року залишився проживати у батька.

Тобто, на час припинення подружніх відносин між батьками неповнолітній на той час ОСОБА_1 самостійно вирішив з ким проживати.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав до Кам`янка Бузького районного суду Львівської області заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1

08 листопада 2018 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_1 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

У подальшому за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Львівським апеляційним судом 16 вересня 2019 року було скасовано ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львіської області від 22 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу - судового наказу таким, що не підлягає до виконання.

Задоволено заяву ОСОБА_2 .

Визнано виконавчий документ судовий наказ виданий Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області 08 листопада 2018 року по цивільній справі №446/1683/18 таким, що не підлягає виконанню (а.с.16-19)

Однак, на виконання вже скасованого судового наказу ОСОБА_2 було сплачено аліменти на утримання ОСОБА_1 в сумі 18774,30 гривень.

Крім того, як встановлено в суді апеляційної інстанції, на утриманні ОСОБА_2 знаходиться дочка ОСОБА_6 , яка навчалася у Львівському національному аграрному університеті згідно договору у період з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с.68).

Тому безпідставними є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 з травня 2018 року самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_1 .

На даний час між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відносини не покращилися, батьки між собою у відверто ворожих стосунках, що відбивається на їхніх дітях, та їх стосунках з батьками.

В суді апеляційної інстанції вже повнолітній ОСОБА_1 не зміг пояснити, якими діями ОСОБА_2 йому спричинено моральну шкоду. Його пояснення зводились до того, що мати з 2018 року не давала йому коштів на проживання, що призвело до настання в нього суїцидального стану. А в остаточному своєму проханні до суду позивач просив стягнути з матері моральну шкоду за наявними у справі доказами.

У той же час, в матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно вказували на факт спричинення моральної шкоди позивачу з боку ОСОБА_2 , наявність протиправної поведінки останньої, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини позивачки в її заподіянні.

Наявність в матеріалах справи постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 09 січня 2020 року та за ч.1 ст.184 КУпАП від 27 травня 2019 року (а.с.22-23;24) не свідчить про факт заподіяння моральних страждань ОСОБА_1 , оскільки прийняті без з`ясування фактичних взаємин між сторонами.

Відкрите кримінальне провадження по факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 у липні 2018 року (ч.1 ст.125 КК України), не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди через відсутність обвинувального вироку суду та встановлення винних осіб.

Також встановлено, що на даний час ОСОБА_1 не працює і не навчається, він ніде не навчався після закінчення загальноосвітньої школи, не знаходиться на біржі праці як особа яка шукає роботу сьогодні, не є військовослужбовцем Збройних сил України, однак вимагає гроші в матері за період коли в неї на утриманні була інша дитина - ОСОБА_6 , яка дійсно потребувала коштів у зв`язку з навчанням в університеті.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кам`янка- Бузького районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2021 року

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.