Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/451/21
Провадження по справі № 2/514/322/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.,

при секретарі Чолак Я.П.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Китаєва Ольга Антонівна до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнила та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 30 липня 1981 по 24 грудня 1996 року працювала на різних посадах у Тарутинському хлібокомбінаті Тарутинської райспоживспілки. 27 листопада 1987 року на підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради народних депутатів Одеської області № 273 їй, як працівнику райспоживспілки та яка має статус багатодітна сім`я, було надано житло з трьох кімнат, житловою площею 44,9 кв. м, за адресою АДРЕСА_2 . Зазначене житло перебувало на балансі Тарутинської райспоживспілки. 30 листопада 1987 року на виконання вищезазначеного рішення їй був виданий ордер №670 на право заняття жилої площі, на підставі якого вона одразу з сім`єю вселилась, де живе і по теперішній час. 28 березня 1991 року на підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської районної ради народних депутатів Одеської області №88 визнано право власності на житлові будинки, які знаходились на балансі Тарутинської райспоживспілки. Арцизькому районному бюро технічної інвентаризації надано доручення виготовити право-установчі документи, які підтверджують право власності Тарутинської райспоживспілки. 01 липня 1993 року Тарутинська райспоживспілка надала дозвіл на продаж будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 . 01 липня 1993 року між позивачем та Тарутинською райспоживспілкою, в особі ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, був укладений договір купівлі-продажу індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . 01 липня 1993 року на виконання умов договору позивачем в касу Тарутинської райспоживспілки внесена повна вартість зазначеного житлового будинку в розмірі 13275 крб. 15 квітня 1996 року рішенням сесії Тарутинської селищної ради Одеської області №3 проведена зміна нумерації житлового будинку - з № 309 на № 339. Тож, на підставі вказаного ордеру позивач оселилась у зазначеній квартирі, однак вчасно оформити реєстрацію права власності не змогла, оскільки підприємство-власника як суб`єкт господарювання ліквідовано без правонаступництва на підставі рішення Арбітражного суду Одеської області від 30 березня 2000 року, справа про банкрутство № 1115/2 та скасована державна реєстрації юридичної особи - Тарутинської райспоживспілки 18 квітня 2000 року. Зазначене ускладнює реєстрацію права власності, оскільки відсутні будь-які відомості щодо права власності стосовно індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_3 , навіть відсутні відомості щодо попереднього власника - Тарутинської райспоживспілки. З питання отримання інформації щодо наявності будь-якої інформації про власника житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_3 одночасно надіслані адвокатські запити до Тарутинського та Арцизького РБТІ. З зазначених установ надійшли відповіді, щодо неможливості надати зазначену інформацію, із-за відсутності будь-яких відомостей про зареєстроване право власності на спірний житловий будинок. У 2019 році позивачу було відмовлено у приватизації зазначеного житлового будинку у зв`язку з тим, що вона не перебуває у віданні Тарутинської селищної ради. Вказаний житловий будинок не перебуває на балансі ліквідованого підприємства, правонаступники відсутні, також не перебуває на балансі Тарутинської селищної ради, однак розташований на території Тарутинської селищної ради. Позивач до теперішнього часу продовжує мешкати у вказаному житловому будинку, робить там ремонт, сплачує комунальні послуги. З листа Тарутинської селищної ради Одеської області вбачається, що згідно даних обліку житлового фонду Тарутинської селищної ради Одеської області відносно спірного житлового будинку не зареєстровано право власності та він не перебуває у віданні Тарутинської селищної ради Одеської області. Також отримана від відповідача відповідь щодо реєстрації місця проживання Позивача за спірним житловим будинком та про відсутність будь-якої реєстрації права власності щодо предмета спору. Позивач добросовісно заволоділа спірним майном, а саме індивідуальним житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та безперервно, відкрито володіє ним вже більше десяти років. Однак, належним чином оформити свої права на зазначений будинок позивачка не має змоги.

Зазначене стало підставою для звернення позивачки до суду з вказаним позовом.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від представника позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивача та просить розглянути справу без його участі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 1987 року на підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради народних депутатів Одеської області № 273 ОСОБА_1 , як працівнику райспоживспілки та яка має статус багатодітна сім`я, було надано житло з трьох кімнат, житловою площею 44,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18).

30 листопада 1987 року на виконання рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради народних депутатів Одеської області № 273 від 27 листопада 1987 року позивачці ОСОБА_1 був виданий ордер №670 на право заняття квартири загальною площею 44.9 кв.м в будинку АДРЕСА_2 (а.с.19).

28 березня 1991 року на підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської районної ради народних депутатів Одеської області №88 встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Тарутинської райспоживспілки та Арцизькому районному бюро технічної інвентаризації надано доручення виготовити право-установчі документи, які підтверджують право власності на вказаний будинок (а.с.20).

Тарутинська райспоживспілка постановою від 01 липня 1993 року надала дозвіл на продаж будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (а.с.21).

01 липня 1993 року правлінням Тарутинської райспоживспілки було надано довіреність ОСОБА_2 на підписання з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.23).

01 липня 1993 року на виконання умов договору ОСОБА_1 в касу Тарутинської райспоживспілки внесена повна вартість житлового будинку АДРЕСА_2 в розмірі 13275 крб, що підтверджується довідкою №261 від 01 липня 1993 року (а.с.22).

15 квітня 1996 року Тарутинська селищна рада Одеської області рішенням сесії №3 провела зміну нумерації житлового будинку АДРЕСА_2 , внаслідок чого йому присвоєно № НОМЕР_1 (а.с.26).

На підставі ухвали Арбітражного суду Одеської області від 30 березня 2000 року справа про банкрутство № 1115/2 ліквідовано юридичну особу Тарутинська райспоживспілка (а.с.29).

Згідно довідки Тарутинської селищної ради Одеської області, житловий будинок АДРЕСА_2 не перебуває на обліку селищної ради (а.с.27).

З довідки Тарутинської селищної ради Одеської області №697 від 10 квітня 2019 року вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 не зареєстроване (а.с.24).

До введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (01.01.2013), право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в КП «Тарутинське бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП «Тарутинське БТІ» №47/01-04 від 12 березня 2021 року (а.с.15).

На державне зберігання до архівного відділу Тарутинської райдержадміністрації договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 не передавався, що підтверджується довідкою Тарутинського сектору Архівного відділу Болградської районної державної адміністрації Одеської області №24 від 21 квітня 2021 року (а.с.17).

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ».

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Також, зазначеною постановою роз`яснено порядок застосування норм, передбачених статтею 344 ЦК України, а саме:

пунктом 9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК;

пунктом 11 передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК);

пунктом 13 передбачено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади;

рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Тобто, судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю виконаний, оскільки позивач придбала вказаний вище житловий будинок у свою власність, виконавши взяті на себе зобов`язання, а давнісний володілець виконав зобов`язання по передачі будинку позивачу. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України.

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту добросовісного, законного та відкритого заволодіння нею вказаним житловим будинком.

Однак, оскільки судом було встановлено, що на теперішній час право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано, саме Тарутинська селищна рада Одеської області є належним відповідачем по справі.

Таким чином, беручі до уваги наявні докази, суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 добросовісно, законно та відкрито заволоділа спірним майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_2 та безперервно, відкрито володіє ним вже більше десяти років.

З огляду на вищевказане, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд прийшов до висновку, що існують підстави для визнання за позивачем права власності в порядку набувальної давності на зазначений житловий будинок, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,89,142,200, 206, 264,265,268,272, 273, 315, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Китаєва Ольга Антонівна до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 15 жовтня 2013 року, інвентаризаційною вартістю 138110 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева