РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 221/1484/20 за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з водопостачання та водовідведення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є споживачем послуг з питного водопостачання та водовідведення, які надаються Волноваським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборгованість боржника за період з 01.04.2013 р. по 01.08.2019 року складає 26258,77 грн., яка до теперішнього часу не сплачена.

Вказує, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а також інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст.64,67,68 Житлового кодексу України, споживачі житлово-комунальних послуг повинні своєчасно вносити плату за спожиті послуги.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач зобов`язаний своєчасно, у встановлений договором чи законом термін оплачувати надані послуги.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом оплати послуг з водопостачання та водовідведення є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Боржник не сплачує поточні платежі за отримані послуги та погашає заборгованість, тому представник позивача звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 26258,77 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що розрахунок заборгованості, претензія про сплату боргу наданий позивачем не є первинним обліковим бухгалтерським документом та не підтверджує існування фінансових операцій. Акт обстеження складений зі слів сусідів за її відсутності. Вона, разом із чоловіком та неповнолітніми дітьми зареєстрована та проживає за іншою адресою, про що є відповідна довідка. Посилалась на те, що договір надання послуг з нею не укладався. Просила застосувати позовну давність до правовідносин та відмовити в задоволенні позову.

21.07.2021р. на виконання ухвали суду про витребування доказів від 25.06.2021р. представником позивача наданий розрахунок заборгованості за період з березня 2017 року по липень 2019 року, розрахований виходячи з нарахувань по тарифам на одну особу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, наведені у відзиві.

Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі продажу від 03.11.2010 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Договір зареєстрований в державному реєстрі за №4191042.

Згідно довідки про склад сім`ї №684 від 29.03.2021р. ОСОБА_1 зареєстрована разом зі своїми неповнолітніми доньками ОСОБА_2 , 2007 року народження та ОСОБА_3 , 2014 року народження за іншою адресою: АДРЕСА_3 ..

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями ст.7,8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а обов`язком виконавця - забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготовка та укладення із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 року № 45. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом оплати послуг з водопостачання та водовідведення є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надає послуги з водопостачання та водовідведення. Тобто, правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг.

Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг.

Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону, споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору.

Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідача від сплати за фактично надані житлово-комунальні послуги, оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ст.67 ЖК України, плата за послуги по постачанню питної води та прийманню стічних вод стягується за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

У відповідності до ст.68 ЖК України, наймачі повинні щомісячно сплачувати надані послуги по водопостачанню та водовідведенню.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач є власницею квартири, хоча і зареєстрована за іншою адресою зобов`язана нести тягар з утримання свого майна, у тому числі з оплати житлово-комунальних послуг, наданих виконавцем, в даному випадку позивачем.

Однак, що стосується суми заборгованості суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» передбачає форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримання захисту за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

До даних позовних вимог про стягнення заборгованості згідно зі ст. 257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у три роки.

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Аналізуючи вищенаведене суд вважає, що розгляду позовні вимоги, в частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2013 року по 01.03.2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Що стосується заборгованості за період з 01.03.2017р. по 01.07.2019р. суд вважає, що вона також нарахована невірно з огляду на такі обставини.

Суд встановив, що оскільки в квартирі відповідача не встановлений засіб обліку води, плата за послуги нараховувалась позивачем на підставі п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі Правила№630) за нормативами (нормами) споживання.

Особовий рахунок відкритий на власницю за №20450, заборгованість розрахована за період з 01.03.2013 року по 01.07.2019р. виходячи з кількості осі, які проживають в кватирі, до жовтня 2014 року на 2-х осіб, після на 3-х осіб за тарифними нормами. Сума заборгованості склала 26258,77 гривень.

Пунктом 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2014р. року представником позивача ОСОБА_4 було складено акт інвентаризації споживачів жильців багатоквартирного житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_1 з малолітніми доньками ОСОБА_2 , 2006 року народження та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Акт складений без присутності жителів будинку.

Підпис споживача ОСОБА_1 заперечує, посилається та те, що інвентаризація не проводилась, присутність свою не визнає, на підтвердження чого надала витяг з ЄРДР про порушення кримінального провадження №0000058 від 12.02.2021р. з приводу підробки її підпису в зазначеному акті інвентаризації.

Посилається на те, що ні вона, ні її діти не були зареєстровані та не проживали в спірній квартирі по АДРЕСА_4 , на підтвердження надала довідку про склад сім`ї, зазначену вище.

Також, суд зазначає, що з метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Періодична повірка, у тому числі інвентаризація споживачів, проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 3.4 Порядку формування тарифів з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), затвердженого Постановою НКРЕКП від 10 березня 2016 року №303, у редакції що діє станом на виникнення спірних правовідносин, до складу витрат на збут включаються витрати на проведення робіт з періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку холодної води для мешканців багатоквартирного житлового фонду, у тому числі на їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, а також витрати на формування обмінного фонду засобів обліку холодної води.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу нарахування заборгованості за тарифним планом позивач посилається на акт інвентаризації споживачів, складений 24.10.2014 року, однак, оскільки заборгованість, нарахована до 01.03.207 року стягненню не підлягає через пропуск позивачем строку позовної давності, а після 2014 року жодних актів позивачем не складалось, змін до особового рахунку споживача ОСОБА_1 з приводу кількості проживаючих осіб не вносилось, у суду відсутні підстави стягнення заборгованості за період з 01.03.2017 року по 01.07.2019р. в сумі, визначеній позивачем в розрахунку заборгованості з розрахунку на трьох осіб. Факт проживання, реєстрації чи користування квартирою трьома особами за період з 2017 року по 2019 рік позивачем не підтверджений, а тому підстави нарахування заборгованості за тарифами виходячи з проживання трьох осіб суд вважає безпідставним.

Згідно розрахунку, наданого позивачем 21.07.2021р. заборгованість відповідача ОСОБА_1 із розрахунку нарахування за тарифами на одну особу за період з 01.03.2017 року по 01.07.2019р., беручи до уваги добровільну справу відповідачкою 01.04.2018р. суму 5571,62 грн, складає 254,90 гривень

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, провівши системний аналіз норм закону суд вважає, що стягненню підлягає саме ця сума, а позов в цій частині задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 20,39 грн. (0,97%) , сплачений при подачі позову.

На підставі ст.ст. 64,67,68 ЖК України, Постанови КМУ від 21.07.2005 р.№ 630, керуючись ст. ст. 3,4,12,19,141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємств в «Компанія «Вода Донбасу» (8) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у квартиру за адресою: АДРЕСА_5 у розмірі 254,90 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» () судовий збір у розмірі 20,39 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.Безрук