справа № 369/6907/21
головуючий у суді І інстанції Ковальчук Л.М.
провадження № 22-ц/824/9975/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (на даний час Фастівський район) Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що подана заявником заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали справи відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутись до суду, з урахуванням того, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 , наклавши арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (на даний час Фастівський район) Київської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, є незаконною і має бути скасована апеляційним судом.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилається на те, що наведені заявником у заяві про забезпечення позову обставини, на думку суду, не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів і що наразі заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення майбутнього позову. Надані ОСОБА_1 роздруківки оголошення про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 не надають суду можливості ідентифікувати предмет нерухомості саме як квартиру № 6 , яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. за № 4578, придбав у ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_4 за ціною 124 153 грн.

Заявник вказує, що під час посвідчення правочину ОСОБА_2 запевнив, що інші особи не мають ніяких прав на вказану частину будинку та подав нотаріусу заяву про те, що відчужуване майно є його особистою власністю. Також за вказаним договором купівлі-продажу від 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 придбав у сина ОСОБА_2 - ОСОБА_4 іншу Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд. На момент укладення договору купівлі-продажу приміщення житлового будинку АДРЕСА_4 знаходилися у занедбаному та напівзруйнованому стані, а прибудинкова територія була вкрита високим чагарником і бур`яном. Вся будівля потребувала капітального ремонту та була непридатною для проживання.

ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з 2016 року він провів реконструкцію та капітальний ремонт всього житлового будинку АДРЕСА_4 із збільшенням його площі у 2 рази. Зокрема було повністю переобладнано опалення будинку, здійснено реконструкцію системи газопостачання, водопостачання та каналізації, встановлено новий котел, проведено заміну всієї електропроводки, зроблено капітальний ремонт даху, стін, стелі та підлоги із заміною вікон і дверей, добудовано мансардний поверх, проведено роботи по утепленню будинку і гаражу. Крім того, на прибудинковій території була покладена нова тротуарна плитка, посаджені дерева, побудовано новий гараж, а старий гараж було реконструйовано у сауну.

Всього на будівельні роботи з реконструкції та капітального ремонту будинковолодіння АДРЕСА_4 заявником було витрачено близько двох мільйонів гривень, що може бути підтверджено товарними чеками, фіскальними чеками, накладними, рахунками та фотографіями.

В результаті реконструкції та капітального ремонту інвентаризаційна та ринкова вартість вказаного будинковолодіння значно збільшилася.

Так, згідно з технічного паспорту від 26 жовтня 2016 року на житловий будинок АДРЕСА_4 станом на день проведення технічної інвентаризації будинок був одноповерховим загальною площею 71,5 кв.м., а інвентаризаційна вартість всього будинковолодіння складала 407 086 грн. Натомість згідно технічного паспорту від 05 травня 2021 року будинок АДРЕСА_4 є загальною площею 138,5 кв.м. та має мансарду.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 01 листопада 2016 року № АБЗ 1-161101-004 ринкова вартість всього житлового будинку АДРЕСА_4 разом з будівлями та спорудами на дату оцінки становила 248 305 грн 52 коп.

На сьогоднішній день ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_4 вже становить 2 375 857 грн 68 коп. згідно з Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Аверта Груп» 21 травня 2021 року, а ринкова вартість Ѕ частини будинку, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно складає 1 187 928 грн 84 коп.

Із зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, поданої в рамках цивільної справи № 369/10153/16-ц, заявнику стало відомо, що ОСОБА_2 на дату придбання ним 1/2 частини будинку АДРЕСА_4 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , яка свою згоду на відчуження цієї частини будинку не давала.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 , достовірно знаючи що він не має право відчужувати будинок без згоди своєї колишньої дружини, в день посвідчення правочину письмово повідомив нотаріуса про те, що відчужувана частина будинку є його особистою власністю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року у цивільній справі № 369/10153/16-ц задоволено первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, та задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Герасимів Ю.В., про поділ та витребування майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Вказаним судовим рішенням за результатом розгляду справи по суті заявлених сторонами позовних вимог було:

- поділено у рівних частинах майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яке є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнано Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_4 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_4 , укладений 12 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В.;

- визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_4 ;

- витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_4 .

Постановою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення районного суду від 27 листопада 2020 року залишено без змін.

Вказана постанова Київського апеляційного суду переглядається у касаційному порядку, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції.

Таким чином, судовим рішенням було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12 грудня 2016 року, за яким ОСОБА_1 прибав у ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_4 , визнано цю частину будинку спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та витребувано у ОСОБА_1 як добросовісного набувача на користь ОСОБА_3 1/4 частину будинку.

Однак, враховуючи, що за час добросовісного володіння ОСОБА_1 Ѕ частиною будинку, що була предметом спору у вказані цивільній справі, її вартість значно збільшилася внаслідок проведеної реконструкції та капітального ремонту, заявник має право вимагати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відшкодування різниці у вартості нерухомого майна до та після його поліпшення.

Отже, як встановлено судом, предметом майбутнього позову ОСОБА_1 є стягнення на його користь з відповідачів відшкодування здійснених витрат на поліпшення Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_4 та повернення сплачених ОСОБА_1 коштів за придбання Ѕ частини житлового будинку на загальну суму понад 1 100 000 грн.

Як вбачається із змісту судового рішення від 27 листопада 2020 року у справі № 369/10153/16-ц, а також договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 (по 1/2 частині кожному), на яку необхідно накласти арешт в порядку забезпечення позову.

Згідно з Інформаційної довідки з реєстру речових прав від 21 травня 2021 року відомості про зареєстровані права на вказане нерухоме майно у державному реєстрі відсутні.

Відповідно до сайтів оголошень https://dom.ria.com/ та https://www.olx.ua/ вартість двокімнатної квартири у місті Боярка становить в середньому 900 000 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже вчиняють дії з відчуження квартири та розмістили на сайтах оголошень пропозицію про її продаж за 33 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2021 року становить 905 190 грн.

Заявник зазначає, що є очевидним та загальновідомим фактом те, що якщо до набрання судовим рішенням про стягнення грошової суми законної сили відповідачі проведуть відчуження всього належного їм нерухомого майна, за рахунок якого можливо виконати рішення, то це значно утруднить виконання такого судового рішення або призведе до неможливості його виконання. В цьому разі будуть порушені майнові права та інтереси заявника, в той час як відповідачі отримають недобросовісну вигоду та незаконно збагатяться за його рахунок.

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами дійсно виник спір щодо відшкодування збитків, що на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном і під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, на момент ухвалення рішення може зникнути.

А також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 149-159, 353, 367, 368, 374, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року скасувати.

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (на даний час Фастівського району) Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова