Справа № 953/4012/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Губської Я.В.,

при секретарі судових засідань - Мордухович К.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), третя особа: Департамент служб у справаж дітей Харківської міської ради (61002, м.Харків, вул.Чернишевська, 55) про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить: позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона в період з 2011 року по квітень 2014 року проживала разом з громадянином Туркменістану ОСОБА_2 , який мав посвідку на тимчасове проживання в Україні і з 10.10.2012 року був зареєстрований за її адресою. ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народився син ОСОБА_4 . Вказала, що подальше сумісне життя в них не склалося і в квітні 2014 року вони розсталися. Наскільки їй стало відомо, відповідач повернувся на батьківщину до Туркменістану і більше вона його не бачила та не спілкувалась, їх син залишився з нею. Вказала, що після розриву стосунків відповідач життям сина не цікавився, ніякої матеріальної допомоги не надавав, вихованням ОСОБА_4 та матеріальним забезпеченням займались вона та її батьки. Вказала, що в 2018 році вона звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, проте рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Також зазначила, що 06 серпня 2020 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , та змінила прізвище. Вказала, що нинішній чоловік дуже добро ставиться до сина, має намір його всиновити, а ОСОБА_4 сприймає його як батька. З цих підстав, з метою захисту інтересів дитини, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 року закрито підготовче засідання по вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях підтримали позовні вимоги та пояснили, що орган опіки та піклування надав відповідний висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній ухиляється тривалий час від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться сином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходить з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58).

Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з 2011 року по квітень 2014 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що батьками дитини є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 21 серпня 2012 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_1 06 серпня 2020 року уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №2022. Позивач ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вихованням та утриманням своєї дитини не займається, та з квітня 2014 року з дитиною не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про сина. Піклується про сина, займається його вихованням, здоров`ям, створивши необхідні умови для проживання та розвитку дитини його мати ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки №108/1/0/554-21 від 24.02.2021 року, виданої КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР встановлено, що ОСОБА_1 уклала декларацію про вибір лікаря, малолітній ОСОБА_4 , 2012 р.н. мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває під наглядом підприємства з народження. Батько дитини ОСОБА_2 на прийом до лікаря з сином не звертався, станом здоров`я хлопчика не цікавився.

Відповідно до довідки від 08.02.2021 року Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №101 ХМР вбачається, що ОСОБА_4 є учнем 3-А класу даного закладу. ОСОБА_4 приводять та забирають зі школи мати, інколи бабуся та дідусь.

З розрахунку заборгованості від 06.10.2020 року, виданого Київським ВДВС м.Харкова СМУМЮ (м.Харків) заборгованість відповідача ОСОБА_2 по аліментам на утримання сина ОСОБА_4 станом на 06.10.2020 року складає 12 399 грн.

Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою України на виконання ухвали Київського районного суду про витребування доказів від 22.06.2021 року зазначено, що за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», відомостей про перетинання державного кордону України ,лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованої АР Крим громадянином Туркменістану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 01.09.2016 року по 09-00 год. 01.09.2021 року в базі не виявлено. Додатково повідомлено, що інформація у базі даних зберігається протягом 5 років.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 вже зверталась до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, однакрішенням Київського районного суду м.Харкова від 24 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено та попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , а на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування Харківської міської ради покладено контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків по відношенню до сина. Проте вказане рішення не вплинуло на поведінку відповідача, останній належні висновки для себе не зробив, не став виявляти батьківського піклування та турботи відносно сина, й надалі ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє уваги сину, що свідчить про його свідоме небажання приймати участь у житті дитини.

Як убачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 26.05.2021 року №317 з метою захисту прав та інтересів дітей за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із змісту висновку випливає, що розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з`ясовано, що батько дитини тривалий час вихованням та утриманням сина не займався, не цікавиться станом здоров`я сина, його навчанням та дозвіллям, місцезнаходження його невідомо. Враховуючи вищезазначене та рекомендації Комісії, керуючись ст.ст. 19, 164 СК України в інтересах дитини, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_14 пояснила, що є матір`ю позивача. Розповіла суду, що відповідач разом мешкав з позивачем у цивільному шлюбі з 2011-2014 рік. Зазначила, що спочатку він обіцяв її донці одружитися, дарувати подарунки, коли народилась дитина, його записали батьком, проте нічого не виконав, вночі постійно десь розважався, дитиною взагалі не цікавився, ніякої допомоги не надавав. В травні 2014 року поїхав та після цього його не бачили.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що є чоловіком позивача. Пояснив, що з позивачем вони познайомились в 2017 році. З дитиною в нього дуже хороші стосунки, вони мешкають всі разом та він бажає його всиновити. Батька ОСОБА_4 жодного разу не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що є батьком позивача. Пояснив, що відповідач в 2014 році поїхав та з тих пір жодного разу не з`являвся, життям ОСОБА_4 не цікавився, жодної матеріальної допомоги не надавав, його місцезнаходження невідоме.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши дитину без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265 Цивільно -процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), третя особа: Департамент служб у справаж дітей Харківської міської ради (61002, м.Харків, вул.Чернишевська, 55) про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: