ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/138/20

Головуючий у першій інстанції Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1097/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівська обласна прокуратура

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої громадянину незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури, (суддя Коротка А.О. ), ухвалене у м. Прилуки об 14 годині 00 хвилин, повний текст рішення складено 11.05.2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що він перебував під слідством 11 місяців, оскільки відомості про вчинення кримінального правопорушення, в межах якого цього ж дня був проведений обшук його транспортного засобу та його вилучення, були внесені до ЄРДР 22.09.2017 року. 01.03.2018 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, який був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15.08.2018 року позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, та виправдано у зв`язку з не доведенням в його діяннях складів відповідних кримінальних правопоршень.Протиправні дії відповідачів щодо нього викликали у позивача відчуття приниженої гідності та тривоги. Крім цього, завдана йому тривалим перебуванням під слідством моральна шкода полягає у порушенні конституційних прав позивача, переживаннях та стражданнях через незаконний обшук транспортного засобу, намагання прокурора обрати запобіжний захід у вигляді арешту, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, втручання у його приватне життя, порушення через це нормальних життєвих зв`язків. На досудовому слідстві проводили допити матері ОСОБА_1 , що також негативно впливало на позивача, оскільки він бачив хвилювання матері похилого віку. У зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів ОСОБА_1 втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдало йому значних страждань.

З урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, нервових стресів, позивач вважає, що розмір грошового еквіваленту завданої йому моральної шкоди становить 415624,00 грн, тобто по вісім мінімальних заробітних плат (станом на момент звернення до суду це 4723,00 грн) за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої громадянину незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, розміром 66000 (шістдесят шість тисяч) грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001827 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, останньому дійсно було заподіяно моральну шкоду. При цьому, виходячи з принципу розумності, справедливості та співмірності, суд вважав за доцільне стягнути таку на користь позивача у розмірі лише однієї мінімальної заробітної плати, розмір якої станом на день розгляду справи встановлено 6000,00 грн, за період перебування його під слідством (11 місяців), тобто 66000,00 грн, зважаючи на те, що протягом цього часу він не був офіційно працевлаштований, лише нетривалий час перебував під домашнім арештом, зокрема під нічним, що давало йому цілковиту можливість працевлаштуватися та працювати повний робочий день, однак цього ним зроблено не було. Разом з тим, у цей період часу ОСОБА_1 не був одружений, не мав на утриманні неповнолітніх дітей, проживав з матір`ю, переживання якої впливали і на переживання самого позивача, але, вказуючи про перенесення під час перебування під слідством стресу, ОСОБА_1 не зазначає про звернення з цього приводу за медичною допомогою, однак про втрату на певний період часу автомобіля він зазначає, як про найглобальнішу зміну у його житті, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що відповідно до вимог спеціального закону на користь ОСОБА_1 беззаперечного має бути стягнуто моральну шкоду, але у мінімальному розмірі, передбаченому ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який, на думку суду, зможе повною мірою покрити перенесені ним протягом цього періоду часу моральні страждання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції вірно визначився з наявністю підстав для відшкодування моральної шкоди, але безпідставно значно зменшив розмір моральної шкоди, що не відповідає понесеним моральним стражданням позивача та членів його родини. Також позивач звертає увагу на те, що в рішенні суду зазначено про вилучення автомобіля, хоча під час досудового розслідування вилучався скутер.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Чернігівській області просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Відповідач зазначає про те, що визначений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди є необґрунтованим, неспівмірним та недоведений належними, допустимими доказами. Крім того, сума зазначена позивачем у описовій частині позову не відповідає сумі зазначеній ним в прохальній частині позовних вимог, що свідчить про бажання ОСОБА_1 збагатитись за рахунок держави. Також Головне управління Національної поліції в Чернігівській області звертає увагу апеляційного суду на належність відповідачів у справі, оскільки вважає що до участі у справі не залучено належного відповідача Державну казначейську службу. Головне управління Національної поліції в Чернігівській області вважає, що позивачем не надано жодного документу, яким би було визнано незаконним факт повідомлення про підозру, факт проведення обшуку, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди за проведення зазначених процесуальних дій та спричинення моральної шкоди саме відповідачем ГУНП в Чернігівській області.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівська обласна прокуратура просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відповідач важає, що позивачем не наведено конкретних і суттєвих оставин в чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавленні його можливості їх реалізації. Крім того, Чернігівська обласна прокуратура звертає увагу суду на необґрунтованість вимог представника позивача ОСОБА_2 щодо стягнення на його користь понесених ним судових витрат, оскільки процесуальним кодексом не передбачено стягнення судових витрат на користь представника позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 22.09.2017 року за фактом незаконного зберігання зброї до ЄРДР було внесено відомості за №0001827.

05.10.2017 року ОСОБА_1 через його матір було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (а.п.8-9).

31.10.2017 року особисто ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України (а.п.10-11).

30.11.2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0001827 від 22.09.2017 року щодо вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, було скеровано до суду (а.п.12-15), а в результаті розгляду даної справи вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим (а.п.16-19).

28.03.2018 року Прилуцькою місцевою прокуратурою було подано апеляційну скаргу на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2018 року (а.п.158-163).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15.08.2018 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2018 року залишено без змін (а.п.20-23).

Під час досудового розслідування 01.11.2017 року слідчим СВ Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області було подано клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 (а.п.24-25), проте ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.11.2017 року в задоволенні клопотання було відмовлено та застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці (а.п.164-166).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції вірно застосував правило частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати, який діяв на час розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, щодо неврахування обставин справи, а саме наявності декількох фактів порушення прав позивача під час перебування його під слідством і судом і як наслідок заподіяння моральної шкоди в значно більшому розмірі чим той який визначений судом не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів які були б беззаперечними для збільшення розміру моральної шкоди.

Також, суд першої інстанції розглянувши справу, зробив висновок, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівська обласна прокуратура (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

Велика Палата Верховного суду 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц зробила висновок про те, що ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Виходячи з вище вказаного, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2021без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текс постанови виготовлено 17.09.2021 року.

Головуючий: Судді: