Постанова

Іменем України

15 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 759/16862/18

провадження № 61-15348св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження) касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року в складі судді Коваль О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року в складі колегії суддів Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» (далі - ТОВ «ТРК «Україна») та з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати незаконними та скасувати наказ від 25 січня 2017 року № 13-ОД «Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці»; наказ від 28 березня 2017 року № 30-ОД «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці»; наказ від 03 квітня 2017 року № 33-ОД «Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці»; наказ від 03 липня 2017 року № 359 «Про припинення трудового договору (контракту); протокол засідання атестаційної комісії з атестації робочих місць за умовами праці в ТОВ «ТРК «Україна» від 30 березня 2017 року; протокол № 1 зборів трудового колективу, проведених за допомогою електронної пошти, від 12 лютого 2016 року; акт про порушення посадових обов`язків від 01 липня 2016 року;

- зобов'язати ТОВ «ТРК «Україна» поновити його на посаді звукорежисера;

- та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 липня 2017 року по 05 липня 2018 року в розмірі 121 436, 64 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з жовтня 2009 року він перебував у трудових відносинах з відповідачемта обіймав посаду звукорежисера.

Наказом № 359 від 03 липня 2017 року його трудові відносини з ТОВ «ТРК «Україна» були припинені з 05 липня 2017 року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Своє звільнення вважав незаконним, оскільки до такого припинення трудових відносин його змусили незаконні дії відповідача, які полягали в порушенні його трудових прав.

Зокрема, посилався на те, що відповідач порушив його права та законні інтереси, коли під час його роботи на посаді звукорежисера в товаристві не створив безпечні й здорові умови праці, до 2017 року не видав наказ про проведення атестації робочих місць за умовами праці, не створив постійно діючу атестаційну комісію.

Крім того, відповідач порушив його права тим, що видав незаконний наказ № 30-ОД від 28 березня 2017 року «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці», який не відповідає вимогам Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року в частині відсутності в постійно діючій комісії з атестації умов праці уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці та створив незаконну постійно діючу атестаційну комісію.

У подальшому, незаконною постійно діючою атестаційною комісією був створений юридично нікчемний протокол засідання атестаційної комісії з атестації робочих місць за умовами праці в ТОВ «ТРК «Україна» від 30 березня 2017 року та 03 квітня 2017 року видано незаконний наказ № 33-ОД «Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці». Вказував, що через відсутність уповноваженої найманими працівниками особи в складі атестаційної комісії трудовий колектив був позбавлений можливості взаємодіяти з роботодавцем по встановленню факторів і причин виникнення несприятливих умов праці в товаристві. До того ж, при проведенні в товаристві атестації робочих місць за умовами праці, не було встановлено факторів і причин виникнення несприятливих умов праці та не було проведено санітарно-гігієнічного дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочих місцях.

Також зазначав, що 25 січня 2017 року наказом відповідача було створено постійно діючу комісію з перевірки знань з питань охорони праці в товаристві, яка є незаконною у зв`язку з відсутністю в комісії з перевірки знань з питань охорони праці уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці.

Окрім цього, посилався на юридичну нікчемність та незаконність «Протоколу № 1 зборів трудового колективу, проведених за допомогою електронної пошти» від 12 лютого 2016 року, що є прямим правовим наслідком логічної колізії цього документу та окремої логічної колізії, яка є наслідком його змісту. Вважав неможливим проведення будь-яких загальних зборів за допомогою електронної пошти, проведення загальних зборів без фізичної наявності на цих зборах трудового колективу, окрім двох осіб, які й поставили свої підписи під цим юридично нікчемним та незаконним документом, який не відповідає дійсності. У протоколі відсутні записи про списки членів трудового колективу та записи про реєстрацію осіб, які мали брати участь у цих загальних зборах.

Посилаючись на зазначені обставини, зазначав, що відповідач, використовуючи незаконні накази, створив умови неможливості виконання ним службових обов`язків та змусив його написати заяву про звільнення за угодою сторін, у зв`язку з чим вважав наказ про його звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

Представник ТОВ «ТРК «Україна» звернувся до суду з заявою про поновлення строку для подання доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Україна» про визнання незаконними наказів та протоколів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та їх долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року заяву представника ТОВ «ТРК Україна» задоволено. Поновлено ТОВ «ТРК «Україна» строк для подання доказів у справі та долучено їх до матеріалів даної цивільної справи згідно з описом у заяві від 25 листопада 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами встановленого статтею 233 КЗпП України місячного строку й наведені ним причини пропуску цього строку є неповажними.

Також суд першої інстанції вважав, що доводи позивача щодо його незаконного звільнення не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, вказуючи на незаконність свого звільнення, позивач зазначав, що заяву про звільнення він написав під тиском відповідача, проте такі обставини не довів і суд їх не встановив. При цьому місцевий суд зазначив, що не можна вважати тиском роботодавця на звільнення позивача досягнення між ними згоди на звільнення за угодою сторін, створення роботодавцем комісії з перевірки знань з питань охорони праці, проведення такої атестації, затвердження результатів атестації, оскільки такі дії роботодавця відповідають нормам Закону, який регулює вказані питання, а саме Закону України «Про охорону праці».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зважаючи на те, що до складу постійно діючої атестаційної комісії була включена уповноважена найманими працівниками особа, яка приймала участь у прийнятті рішення, що оформлено протоколом від 30 березня 2017 року, обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання незаконними та скасування наказу № 13-ОД від 25 січня 2017 року «Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці», наказу № 30-ОД від 28 березня 2017 року «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці», наказу № 33-ОД від 03 квітня 2017 року «Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці», «Протоколу засідання атестаційної комісії з атестації робочих місць за умовами праці в ТОВ «ТРК Україна» від 30 березня 2017 року, є недоведеними.

Складений комісією акт про порушення ОСОБА_1 є лише фіксацією порушення, що були виявлені в роботі позивача, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для працівника будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав, а тому вимоги про визнання незаконним та скасування акту від 01 липня 2016 року задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач на пропозицію роботодавця добровільно подав заяву про звільнення за угодою сторін та не надав доказів на підтвердження того, що така заява була подана внаслідок чинення на нього тиску з боку роботодавця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

З огляду на недоведеність порушеного права, апеляційний суд вважав, що питання дотримання строку на звернення до суду за захистом порушеного права не впливає на правильність вирішення спору по суті.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року й задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме:

- необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 459/7447/17 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

В обґрунтування вимог касаційної скарги, зокрема зазначає, що суд першої інстанції не перевірив та не обговорив причини пропуску строків звернення до суду, не надав оцінки незаконним наказам, протоколам відповідача, які порушують його права на належні, безпечні й здорові умови праці, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні позову. У свою чергу, апеляційний суд на наведене уваги не звернув, таким діям суду першої інстанції оцінки не надав та не скасував незаконне й необґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Окрім цього, апеляційний суд не врахував, що відповідач не спростував його тверджень щодо відсутності в атестаційній комісії уповноваженої найманими працівниками особи, а також, що висновки цієї незаконної комісії суперечать постанові Кабінету Міністрів України № 163 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня», у розділі 31 якої міститься професія «звукорежисер на телебаченні і радіомовленні» з тривалістю робочого тижня у 36 годин.

До того ж суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що пункт 1.5 Типового положення про діяльність уповноважених найнятими робітниками осіб з питань охорони праці вказує лише на один спосіб обрання уповноваженої особи з питань охорони праці, а саме, загальними зборами. Проведення зборів за допомогою електронної пошти цим положенням не передбачено.

Також посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції від 25 листопада 2019 року про поновлення відповідачу строку для подання доказів у справі й долучення їх до матеріалів справи, оскільки відповідач не довів неможливість подання доказів у строк, установлений законом або судом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали зі Святошинського районного суду міста Києва.

28 січня 2021 року справа № 759/16862/18 надійшла до Верховного Суду.

Представник ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» Варічева Л. А. надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що наказом ЗАТ «ТРК «Україна» № 126-к від 01 вересня 2009 року позивача прийнято на роботу в технічний департамент на посаду звукорежисера служби аудіо і відео монтажу відділу забезпечення ефіру.

Рішенням зборів трудового колективу, оформленим протоколом № 1 від 12 лютого 2016 року, обрано уповноваженими трудового колективу ТОВ «ТРК Україна» з питань охорони праці по Київському офісу - ОСОБА_2, директора департаменту управління персоналом, на термін 3 роки. Збори проведені за допомогою електронної пошти.

01 липня 2016 року комісією складено акт про те, що 30 червня 2016 року ОСОБА_1 під час виконання своїх службових обов`язків допустив порушення, а саме не виставив затримку по звуку в апаратній з озвучки матчу, що призвело до браку в ефірі. Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не перевірив належним чином налаштування звукового пульта перед початком ефіру, що призвело до браку в ефірі.

На підставі цього акта був виданий наказ № 87-ОД від 28 липня 2016 року, відповідно до якого звукорежисеру ОСОБА_1 рекомендовано посилити контроль за якістю звуку, забезпечувати корегування показників звуку під час ефіру з урахуванням технічних вимог обладнання та норм для забезпечення якісного мовлення та вживати заходів щодо запобігання роз синхронізації звуку.

Наказом № 13-ОД від 25 січня 2017 року «Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці» затверджено постійно діючу комісію з перевірки знань з питань охорони праці, до складу якої включена уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (за наявності).

Наказом № 30-ОД від 28 березня 2017 року «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці» для організації і проведення роботи з атестації робочих місць за умовами праці у ТОВ «ТРК «Україна» створено постійно діючу атестаційну комісію, до складу якої включена ОСОБА_2 , директор з персоналу. Комісії в ході проведення атестації робочих місць за умовами праці доручено забезпечити здійснення організаційного, методичного керівництва і контролю за проведенням робіт по атестації робочих місць на всіх етапах і залучення відповідних служб для проведення спеціальних робіт, взаємодію із зацікавленими організаціями; формування необхідної правової та нормативно-довідкової бази та організувати її вивчення; визначення переліку робіт, виробництв, професій і посад з несприятливими умовами праці, наявних у товаристві та які підлягають атестації; визначення обсягу необхідних досліджень факторів виробничого середовища, організацію проведення лабораторно-інструментальних замірів цих факторів і визначення часу їх впливу на працюючих протягом робочого часу; обґрунтування віднесення або відхилення робочих місць до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими), особливими умовами праці та визначення права працюючих на пільги і компенсації.

На засіданні комісії з атестації робочих місць за умовами праці у ТОВ «ТРК Україна», рішення якої оформлено протоколом від 30 березня 2017 року, була присутня ОСОБА_2 , директор з персоналу, як уповноважена трудового колективу ТОВ «ТРК «Україна» з питань охорони праці. Комісія дійшла висновку про те, що робоче місце звукорежисера не відноситься до категорії робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, тому пільги та компенсації працівникам на посаді звукорежисера не призначаються.

За результатами висновків щодо атестації робочих місць за умовами праці, викладених у протоколі засідання комісії з атестації робочих місць за умовами праці від 30 березня 2017 року, т.в.о. директора товариства видано наказ № 33-ОД від 03 квітня 2017 року, яким визнано таким, що у товаристві відсутні робочі місця, професії і посади, які можуть бути віднесені до категорії робіт зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими), особливими умовами праці; керівникам структурних підрозділів товариства довести до відома своїх працівників висновки щодо результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці; матеріали з атестації робочих місць за умовами праці зберігати протягом 50 років, як документи суворої звітності.

03 липня 2017 року ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» було видано наказ № 359 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 з 05 липня 2017 року за угодою сторін, згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України, із зазначенням підстави такого звільнення: заява ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін від 03 липня 2017 року.

З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомився 05 липня 2017 року, у цей же день отримав трудову книжку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що на підприємстві з метою забезпечення пропорційної участі працівників у вирішенні будь-яких питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища за рішенням трудового колективу може створюватися комісія з питань охорони праці.

Комісія складається з представників роботодавця та професійної спілки, а також уповноваженої найманими працівниками особи, спеціалістів з безпеки, гігієни праці та інших служб підприємства відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Відповідно до пункту 1.5 Типового положення про діяльність уповноважених найнятими робітниками осіб з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та а гірничого нагляду від 21 березня 2007 року № 56, уповноважена особа з питань охорони праці обирається простою більшістю голосів, відкритим голосуванням на строк визначений загальними зборами (конференцією) трудового колективу підприємства або цеху, зміни, дільниці, бригади, ланки тощо.

Уповноваженим з питань охорони праці не може бути обраний працівник, який згідно з посадовими обов`язками відповідає за забезпечення безпечних та здорових умов праці.

Згідно з пунктом 3 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року, атестація робочих місць за умовами праці проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідно до частини п`ятої статті 42 Закону України «Про охорону праці» уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці діють відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що затверджує формування державної політики у сфері охорони праці.

У справі, яка переглядається, установлено, що 12 лютого 2016 року зборами трудового колективу ТОВ «ТРК Україна», проведеними за допомогою електронної пошти, було обрано уповноважену трудового колективу з питань охорони праці ОСОБА_2, що підтверджується протоколом № 1 від 12 лютого 2016 року.

Установивши, що уповноважена трудового колективу з питань охорони праці ОСОБА_3 була обрана шляхом проведення зборів трудового колективу, факт проведення яких позивачем не спростований, а проведення зборів за допомогою електронної пошти не заборонено Типовим положенням про діяльність уповноважених найнятими робітниками осіб з питань охорони праці, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не вбачав підстав для визнання рішення, прийнятого на таких зборах, незаконним, і, відповідно, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання незаконними й скасування наказів відповідача про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці, проведення атестації, затвердження результатів цієї атестації, оскільки до складу постійно діючої атестаційної комісії була включена уповноважена найманими працівниками особа, яка приймала участь у прийнятті рішень.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізично особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін до припинення договору за угодою сторін; і була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Суди встановили, що 05 липня 2017 року позивач подав відповідачу заяву про звільнення за угодою сторін, відповідач надав свою згоду на таке звільнення шляхом видачі відповідного наказу. Позивач не довів, а суди не встановили, що заява про звільнення за угодою сторін була подана внаслідок чинення на нього тиску з боку роботодавця.

При цьому, як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій, дії відповідача щодо створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці, проведення такої атестації, затвердження результатів такої атестації відповідають нормам Закону України «Про охорону праці», а тому не можуть вважатися тиском на звільнення.

За викладених обставин, обґрунтованим є висновок судів про те, що звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Також колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування акта про порушення ОСОБА_1 службових обов`язків від 01 липня 2016 року, з огляду на те, що цей акт є лише фіксацією порушення, що були виявлені в роботі позивача, а тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для працівника будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Посилання заявника в касаційній скарзі на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 459/7447/17, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки фактично ОСОБА_1 не погоджується з обставинами, встановленими в справі № 459/7447/17, які були зазначені апеляційним судом в оскаржуваній постанові, і не наводить норми права, яка, на його думку, неправильно застосована апеляційним судом.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не обговорив питання щодо поновлення строку для звернення до суду, а суд апеляційної інстанції не навів неможливості поновлення цих строків, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Таким чином, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 136/2125/19 (провадження № 61-515св21).

З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в зв`язку із їх недоведеністю, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що питання дотримання строку на звернення до суду за захистом порушеного права не впливає на правильність вирішення спору по суті.

Разом з тим, як убачається з рішення суду першої інстанції, суд відмовив у задоволенні позову одночасно з двох підстав: у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду та за недоведеністю позовних вимог, що є помилковим. Апеляційний суд, зробивши правильний висновок про відмову в задоволенні позову в зв`язку із його недоведеністю, рішення суду першої інстанції у його мотивувальній частині не змінив, хоча виклав мотивувальну частину постанови в іншій редакції, а тому судові рішення підлягають зміні в їх мотивувальній частині.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 25 листопада 2019 року, якою відповідачу поновлено строк для подання доказів у справі, оскільки така є мотивованою, суд визнав поважними причини такого пропуску та навів належне цьому обґрунтування.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, а також висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 136/2125/19 (провадження № 61-515св21), Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини судових рішень у редакції цієї постанови.

Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення, але виключно в частині мотивів їх ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину судових рішень у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. Ю. Тітов