РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Данилюк В.П.,

учасники справи

представники позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представники відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алла Михайлівна, про визнання недійсним договору довічного утримання та спадкового договору,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019року ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Комаренко А.М. про визнання недійсними договору довічного утримання та спадкового договору, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 ; на квартиру АДРЕСА_2 ; на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0633га для ведення індивідуального садівництва, що розташована в Садівничому товаристві «Озерне»(кадастровий номер :35:001:0078.

За її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. заведено спадкову справу.

Однак, після звернення до приватного нотаріуса стало відомо, що зазначене вище нерухоме майно не входить до складу спадщини, після померлого ОСОБА_5 , оскільки майно, ще за його життя фактично було відчужено ним на користь третьої особи ОСОБА_2 .

Так, 02.03.2018року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. за №112, за умовами якого ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 .

27.03.2018року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладеного нотаріально посвідчений спадковий договір, за умовами якого ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0633га для ведення індивідуального садівництва, що розташована в Садівничому товаристві «Озерне»(кадастровий номер :35:001:0078).

Позивач вважає, що договір довічного утримання та спадковий договір є фіктивними, оскільки не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а тому зазначені угоди повинні бути визнанні судом недійсними.

Так, за договором довічного утримання ОСОБА_5 формально передав у власність відповідачу квартири АДРЕСА_3 , однак не вважав, що для ОСОБА_2 настали наслідки у вигляді отримання права власності. Він був впевнений, що склав на ім`я відповідача заповіт, який зможе у разі, якщо в подальшому, йому знадобиться допомога сторонньої людини, відповідач відмовиться від надання йому такої допомоги. Це ж стосується і спадкового договору.

Відповідач повинна була після підписання вказаного договору до смерті ОСОБА_5 виконувати його розпорядження, проте таких дій не вчиняла, а тому для неї також реально не настали правові наслідки обумовлені договором.

Позивач не підтримувала досить теплі стосунки з батьком, однак їй були відомі обставини його життя та побуту.

ОСОБА_5 на день смерті було всього 56років, він проживав в квартирі АДРЕСА_1 , не хворів будь-яким хронічним захворюванням, що підтверджується медичними довідками, самостійно себе обслуговував, не потребував сторонньої допомоги та догляду.

Покійний ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями і дуже часто це відбувалося по ініціативі ОСОБА_2 , яка постійно навмисно купувала напої і, з приводу цього у позивача з відповідачем були конфлікти.

ОСОБА_2 не опікувалася ОСОБА_5 , він жалкував, що склав, як він вважав заповіт та мав намір його розірвати, про що скаржився знайомим та сусідам.

Про те, що відповідач не мала наміру виконувати свої обов`язки, передбачені спірним договором, свідчать обставини смерті ОСОБА_5 , яка наступила раптово і, з моменту смерті до того, як його тіло було виявлено в квартирі минуло декілька днів.

Зазначене свідчить про те, що відповідач не навідувала ОСОБА_5 кожного дня, навіть не телефонувала і не цікавилась ним, тому про реальне настання наслідків за договором довічного утримання і спадковим договором взагалі не може йти мова.

З огляду на викладене, норми ст.ст. 203, 215-216,234,744,1302ЦК України з урахування уточнених позовних вимог позивач просила: визнати недійсним договір довічного утримання від 02.03.2018року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. за №112; визнати недійсним спадковий договір від 27.03.2018року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. за №112; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 та припинити право власності: на квартиру АДРЕСА_1 (запис про право власності №25101750 від 02.03.2018року, рішення про державну реєстрацію прав №3996235 від 02.03.2018року); на квартиру АДРЕСА_4 ( запис про право власності №25100849 від 02.03.2018р., рішення про державну реєстрацію прав №39962635 від 02.03.2018р.); на земельну ділянку для індивідуального садівництва АДРЕСА_5 , площею 0,0633га, кадастровий номер :35:001:0078(запис про право власності №307 34413 від 18.03.2019р.,рішення про державну реєстрацію прав №46000059 від 18.03.2019р.), а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

Ухвалою суду від 13.09.2019року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

У письмових запереченнях проти позову ОСОБА_2 зазначала, що з січня 2015року проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 , вели спільне господарство. Вона здійснювала фактичний догляд за його хворими батьками: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Із 07 серпня 2015року перебувала з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.06.2016року, але після примирення вони продовжували проживати як подружжя.

15.08.2015року ОСОБА_5 склав нотаріально посвідчений заповіт на її ім`я, яким зробив розпорядження на випадок смерті, на все його майно.

09.02.2018року ОСОБА_5 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Першої Херсонської нотаріальної контори Гудимою О.Б., якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси у всіх компетентних органах з питань управління, обслуговування належним йому майном на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , квартирою АДРЕСА_2 , в тому числі вільний доступ, підписання угод, строком на три роки.

Для уникнення в подальшому спору щодо усвідомлення своїх дій ОСОБА_5 перед укладенням правочинів отримав довідку Херсонської психоневрологічної поліклініки від 27.02.2018року №552/3, про те, що не перебуває на обліку закладу та відсутність страждань на психічні розлади, які можуть вплинути на його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

02.03.2018року між нею та ОСОБА_5 був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за умовами взамін отримання у власність нерухомого майна належного відчужувачу, вона зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом на умовах цього договору довічно.

Свої зобов`язання вона виконувала належним чином, про що свідчать копії чеків на придбання продуктів харчування, ліків, господарських продукті.

27.03.2018року між ними був укладений нотаріально посвідчений спадковий договір.

Укладення договорів довічного утримання та спадкового договору відповідало волі ОСОБА_5 , вона виконувала визначені у договорах обов`язки, а посилаючись на фіктивність договорів позивач не надала належних та допустимих доказів на їх підтвердження, що є лише її припущенням.

Навпаки, позивач не піклувалася про батька, не надавала будь-якої допомоги.

Послідовність дій ОСОБА_5 при укладенні договорів свідчить про те, що між ними існували сталі дружні та сімейні, довірливі відносини, оскільки саме вона, а не донька, здійснювала догляд за батьками померлого, поховала їх, догляд та піклування за своїм чоловіком, батьком позивачки.

ОСОБА_5 інколи зловживав спиртними напоями, у неї в с. Новофедорівка, проживає мати, яка хворіє і вона три дні, що передували смерті ОСОБА_5 у період з 14.02.2019року перебувала в селі, періодично спілкувалася з ОСОБА_5 по телефону, з 16.02.2019року він не брав слухавку. Вона терміново 18.02.2019року приїхала в Херсон, але не змогла потрапити до квартири, двері якої були закритті з середини, викликала поліцію, було здійснено огляд та фіксацію місця події, після проведення експертизи та встановлення причин смерті, вона здійснила поховання ОСОБА_5 .

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не надала жодного належного доказу, який би свідчив про те, що вона дійсно проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 з січні 2015року та вели спільне господарство до укладення шлюбу. Також не надала доказів того, що здійснювала догляд за батьками померлого, як і доказів того, що вони потребували такого догляду, оскільки це не підтверджується медичними документами.

Про те, що між померлим та ОСОБА_2 не було теплих, сімейних стосунків, свідчить той факт, що в зареєстрованому шлюбі вони перебували менше року, відсутні і докази того, що вони примирилися та продовжували проживати разом.

Посилання відповідача, на підтвердження виконання договору на квитанції на придбання продуктів харчування є неналежним доказом, оскільки невідомо хто саме придбавав продукти харчування та за чиї кошти.

Відповідач не наводить жодного доказу на підтвердження реального настання наслідків укладених договорів, не наводить жодного доказу виконання зобов`язання за договором, не оспорюючи навіть обставин смерті ОСОБА_5 .

В судове засідання позивач не з`явилася, надала повноваження представнику.

Представник позивача адвокат Пацалова Т.В. наполягала на задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у позовній заяві з урахуванням відповіді на відзив.

В судовому засіданні відповідач та її представник адвокат Рева С.Л. просила відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

Третя особа - приватний нотаріус в судове засідання не з`явилася, надала заяви про розгляд справи в її відсутність.

Суд зважаючи на подані заяви, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, що не заявилися.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статі 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2015року по 30.06.2016року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу(відповідно серія НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 ).

15.08.2015року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О., яким все свої майно заповідав ОСОБА_2 .

09.02.2018року ОСОБА_5 видав на строк три роки на ім`я ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив останню бути його представником у всіх компетентних органах, установах та організаціях усіх форм власності та підпорядкування тощо, з питань управління обслуговування належними йому на праві приватної власності: квартирою АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_2

02.03.2018року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання(догляду), посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., відповідно до умов якого відчужувач передає у власність набувача належні йому на праві власності: двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 ; трикімнатну квартиру АДРЕСА_7 , а набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом на умовах цього договору довічно.

Згідно з п.15 вказаного договору обов`язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення житлом шляхом збереження його права на довічне проживання у відчужуваних квартирах; забезпечення оплати за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначених квартирах відчужувача; забезпеченням придатним для носіння одягом і взуттям; забезпечення належним медичним обслуговуванням; забезпечення продуктами харчування.

Пунктом 17 вказаного договору визначені також обов`язки набувача, у разі смерті відчужувача поховати його; надати право довічного проживання у кімнаті АДРЕСА_8 , площею 16,2кв., в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.03.2018року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується виконувати розпорядження ОСОБА_5 немайнового та майнового характеру за рахунок кошів відчужувача, а саме, спілкуватися з ним, відвідувати його, підтримувати морально, щотижнево забезпечувати відчужувача продуктами харчування, забезпечувати приготування їжі по мірі необхідності та на його особисте прохання, забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та/або медичного обладнання за рекомендацією лікарів та забезпечувати надання йому медичної допомоги та особового догляду у випадку захворювання, супроводження відчужувача до лікарняних закладів у разі виникнення такої потреби, придбавати одяг та взуття для відчужувача по мірі необхідності та/або на його особисте прохання, вирішення питань оформлення документів, що стосуються та необхідні відчужувачу, в тому числі пенсійних, в разі смерті здійснити комплекс заходів та обрядових та поховати його.

В разі смерті відчужувача, ОСОБА_2 набуває право власності на майно, що є приватною власністю ОСОБА_5 , а саме, земельну ділянку АДРЕСА_9 , кадастровий номер :35:001:0078, цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва.

Згідно зі статтями 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною першою статті 746 ЦК України визначено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона(набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони(відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Звертаючись з позовом про визнання недійсними договору довічного утримання та спадкового договору позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що між сторонами фактично були укладені фіктивні договори без наміру настання реальних правових наслідків, і такі наслідки не настали, як для відчужувача так і для набувача, оскільки укладаючи договір довічного утримання ОСОБА_5 був впевнений що склав заповіт, який в подальшому може скасувати, а ОСОБА_2 не здійснювала утримання та догляд, що підтверджується, у тому числі обставинами смерті ОСОБА_5 .

Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 234 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву . Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах, від 14 лютого 2018 року у справі №379/1256/15-ц, від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц, яку суд у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03липня 2019року справі №369/11268/16-ц, які суд у відповідності до ч.4 т.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилалася на те, що договір довічного утримання і спадковий договір відповідали волевиявленню сторін правочину, вона виконувала умови укладеного договору, на підтвердження надала документи на придбання продуктів харчування, оплату комунальних платежів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знаходиться з ОСОБА_5 у родинних відносинах, на його прохання допомогти в догляді за батьками, домовилася із ОСОБА_2 , яка мала певний досвід. ОСОБА_9 тривалий час здійснювала професійних догляд за ними, а пізніше між нею і ОСОБА_5 стали близькі стосунки, і саме, він був ініціатором укладення договорів.

Навпаки, позивач не довела і судом не встановлено наявність умислу з певним спрямуванням волі у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також того, що оспорюванні договори не передбачали реального настання наслідків, обумовлених умовами правочинів, не було вчинено дій спрямованих на реальне виконання правочину.

Безпідставними є доводи позивача про те, що її батьку на день смерті виповнилося 56 років, він не хворів будь-яким хронічними захворюваннями, самостійно себе обслуговував, не потребував сторонньої допомоги та догляду, оскільки відчужувачем у договорі довічного утримання(догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я (ч.1 ст.746 ЦК України).

Не прийнятним є посилання позивача, як на підставу невиконання умов договору довічного утримання залишення ОСОБА_5 без догляду у період з 16.02.2019року, оскільки умовами договору довічного утримання та спадкового договору не передбачено постійне перебування набувача разом із відчужувачем, а визначені обов`язки, в тому числі, виконання їх на особисте прохання відчужувача.

Враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, і судом не встановлено, що під час укладення спірних договорів не було дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі щодо дійсної волі сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача На підставі викладеного, ст.ст. 15-16,203-204, 215, 744-746, 1302 ЦК України, керуючись ст.ст. .4-7,9-13, 141, 258-259, 263- 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Алла Михайлівна, про визнання недійсним договору довічного утримання та спадкового договору, відмовити.

Вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.09.2019 року про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ;земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0633 га; кадастровий номер :35:001:0078, цільове призначення для індивідуального садівництва за адресою: м. Херсон, садівниче товариство «Озерне», право власності зареєстроване за ОСОБА_2 , скасувати.

Зняти накладений арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0633 га; кадастровий номер :35:001:0078, цільове призначення для індивідуального садівництва за адресою: м. Херсон, садівниче товариство «Озерне», право власності зареєстроване за ОСОБА_2 .

Заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Суддя В.В. Прохоренко