Справа № 128/1578/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2021 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що за життя 27.02.2009 ОСОБА_2 вчинила заповіт, яким все своє рухоме і нерухоме майно заповідала йому. Вказує, що спадщину після смерті ОСОБА_2 він прийняв належним чином, оскільки у визначений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак постановою державного нотаріуса Вінницької державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок у зв`язку з тим, що подане нотаріусу свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_2 від 27.06.1992 не є документом, що свідчить про перебування даного домоволодіння у власності спадкодавця ОСОБА_2 , яка була головою даного колгоспного двору, так як у свідоцтві зазначено, що двір є колгоспним.При цьому позивач зазначає, що ОСОБА_2 постійно проживала у спадковому будинку та була зареєстрована там з 02.11.1978, зокрема й на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , вела господарство, була головою колгоспного двору. Також в спадковому будинку з 15.12.1980 по даний час зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є вітчимом позивача та рідним братом спадкодавиці ОСОБА_2 , яка власних дітей не мала, а тому заповідала усе своє майно позивачу, оскільки все життя вважала своїм племінником.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 від отримання обов`язкової частки в спадщині після смерті своєї сестри ОСОБА_2 відмовився та після смерті сестри ОСОБА_2 у спадковому будинку не проживає, господарство не веде, майно не утримує. Тому позивач вважає, що він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 .

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Даною ухвалою суду при відкритті провадження за клопотанням позивача витребувано докази по справі, а саме витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи №262/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 50).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.07.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 65).

В судове засідання з розгляду справи по суті учасники справи не з`явились.

Представник позивача, адвокат Герасимишина Т.В. подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позов підтримує, просить задовольнити, на розподілі судових витрат та стягненні їх на користь позивача не наполягає.

Представник відповідача Вінницької міської ради подала суду письмове клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача, при вирішенні справи по суті покладається на думку суду.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно виконавчим комітетом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 23.04.2014 (а.с. 9).

22.05.2014 до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.05.2014 (а.с. 10).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме: усе своє майно рухоме і не рухоме, де б воно не було і з чого б не складалось, у тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 8).

Згідно з копією заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підпис якого на заяві засвідчено в нотаріальному порядку 23.05.2014, останній зазначив, що відмовився від отримання обов`язкової частки в спадщині, яка залишилась після смерті його сестри ОСОБА_2 (а.с. 12). Заява адерсована "компетентним органам". Відмітки про надання такої заяви будь-якому органу чи посадовій особі на копії такої заяви відсутні, при цьому копія засвідчена представником з оригіналу.

Відповідно до копії Свідоцтва № НОМЕР_2 про право особистої власності на домоволодіння від 27.06.1992, ціле домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 належало колгоспному двору, головою якого зазначено ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно з відомостями технічного паспорта, виготовленого бюро технічної інвентаризації станом на 27.09.1988, зазначено перелік споруд, що входять до складу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на час проведення інвентаризації (а.с. 14 16).

Відповідно до копії довідки Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 03.01.2019 № 2, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 260 станом на 31.12.2012 право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 27.06.1992 зареєстровано в цілому та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 168 за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва № НОМЕР_2 про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 27.06.1992 (а.с. 17). Водночас згідно вказаного Свідоцтва № НОМЕР_2 право власності на будинковолодіння належить не особі, а колгоспному двору, головою якого вказано ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно з копією довідки, виданої Гавришівською сільською радою від 16.05.2014 № 238, станом на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона була зареєстрована і постійно проживала з 02.11.1978 по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Відповідно до копії довідки Стадницького старостинського округу Вінницької міської ради від 05.05.2021 № 366, наданої на адвокатський запит представника позивача, земельна ділянка орієнтовною площею 0, 52 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 безкоштовно передана у приватну власність ОСОБА_2 рішенням 12 сесії 21 скликання Гавришівської сільської ради від 02.04.1994 (а.с. 19, 20).

Відповідно до копії зазначеної довідки від 05.05.2021 № 366, а також копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011 2015 роки та копії погосподарської книги № 7 за 1991-1995 роки Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15.12.1980 по теперішній час (а.с. 20 - 22).

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся із заявою до Вінницької районної державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса від 12.01.2021 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння не є документом, що свідчить про перебування даного домоволодіння у власності спадкодавця, так як вказує, що двір є колгоспним, що не дає можливості реалізувати спадкові права (а.с. 23).

Згідно з копією звіту про незалежну оцінку майна від 24.05.2021, вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становить 64 877 грн., інформація про зареєстроване право власності в державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав щодо вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки за даною адресою відсутні (а.с. 24 46).

Згідно копії матеріалів спадкової справи № 262/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся позивач по справі ОСОБА_1 , будь-яких інших заяв в копіях матеріалів спадкової справи не виявлено. Таким чином, позивач спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв, інші спадкоємці, які прийняли спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відсутні, будь-яких інших заяв, в тому числі про відмову від прийняття спадщини, в копіях матеріалів спадкової справи не виявлено, відповідно, спадкоємці, які відмовилися від спадщини, також відсутні (а.с. 57 60).

В частині посилання позивача на підстави пред`явлення позову до Вінницької міської ради суд враховує наступні норми чинного законодавства.

Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно встановлених обставин позивач пред`являє позовні вимоги до Вінницької міської ради з тих підстав, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , а рідний брат спадкодавиці відмовився від прийняття обов`язкової частки в спадщині. Тобто фактично Вінницька міська рада залучена відповідачем у справі на підставі ст. 1277 ЦК України, оскільки за відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування може претендувати на спадкове майно.

Та враховуючи відсутність відомостей про поднання заяви спадкоємцем другої черги за законом про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса чи відповідної уповноваженої посадової особи, згідно ст. 1273 ЦК України, він не може вважатися таким, що відмовився від спадщини, а з огляду на зазначені позивачем обставини про спільне проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем до її смерті та реєстрацію з нею за однією адресою, ОСОБА_3 є спадкоємцем, який прийняв спадщину на підставі ч. 2 ст. 1268 ЦК України. Тобто позивачем не доведено, що інші спадкоємці, які прийняли спадщину та можуть на неї претендувати за відсутності спадкоємця за заповітом, відсутні.

Крім цього, відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

При цьому правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

В зв`язку з чим позов пред`явлено до Вінницької міської ради в частині вимог, що стосуються права на майно колишнього колгоспного двору, позивачем взагалі не обгрунтовано.

Тобто враховуючи, що після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 є спадкоємець другої черги за законом, який в силу ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, та не відмовився від неї з дотриманням вимог ст. 1273 ЦК України, та в частині вимог щодо права спадкодавиці на майно всього колишнього колгоспного двору за наявності на момент його припинення іншого члена колгоспного двору, що зазначено самим позивачем та доведено матеріалами справи, суд вважає, що зазначені вимоги є такими, що пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки орган місцевого самоврядування за наявності інших спадкоємців за законом після смерті спадковдавця не може претендувати на спадкове майно та не є відповідальним в спорі щодо права членів колишнього колгоспного двору на частку в ньому.

Водночас, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно відповідною особою.

За вказаних обставин належним відповідачем за вимогами про визнання права власності в порядку спадкування є інший спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, не був усунутий від спадкування та не відмовився від неї, а в частині спору щодо майна колишнього колгоспного двору належним відповідачем є інший член колишнього колгоспного двору, котрий до 15 квітня 1991 року не втратив права на частку в його майні. Клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи залучення співвідповідача стороною позивача не заявлялося.

За змістом ст. 51 ЦПК України, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, на що звернуто увагу в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц від 17 квітня 2018 року.

Тобто згідно ст. 51 ЦПК України виключно позивач визначає коло відповідачів за заявленими ним вимогами та суд не має відповідних повноважень до залучення до участі у справі належного відповідача (співвідповідача) без відповідного клопотання позивача.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, в позові про визнання права власності слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, слід залишити за позивачем.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216-1218, 1223, 1235, 1236, 1268, 1272, 1273, 1277 ЦК України, ст.ст. 19, 206, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Вінницька міська рада, місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, поштовий індекс: 21050, .

Повний текст рішення складено 16.09.2021.

Суддя: