П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2019 року (у складі судді Іванова А.П.) за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у жовтні 2019 р.

Просив замінити сторону стягувача її правонаступником у виконавчому листі, виданому Ужгородським міськрайонним судом 18.11.2013 р. у справі № 712/10282/12 про стягнення боргу за кредитним договором № 101/Св-06 від 14.06.2006 р., а саме: з ПАТ «Дельта Банк» на фізичну особу ОСОБА_2 .

На обґрунтування заяви вказав, що 01.10.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1976/К, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до позичальника ОСОБА_1 , за кредитним договором № 101/Св-06 від 14.06.2006 р., до поручителя ОСОБА_3 , за договором поруки № 101/Zфпор-06-01 від 14.06.2006 р. і договором іпотеки № 101/Zквіп-06-01 від 14.06.2006 р.

Відповідно до п.1.1. указаного договору новий кредитор набуває права кредитора за основними договорами: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, передачі предметів забезпечення у рахунок виконання зобов`язання, право вимагати та отримувати платежі за гарантією, тощо.

Боржник повідомлений належним чином про зміну кредитора.

Відтак, у спірних правовідносинах наявні всі підстави для заміни стягувача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2019 р. замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчому провадженні № 56737796 від 10.07.2018 р. щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі № 712/10282/12, про стягнення боргу за кредитним договором №101/Св-06 від 14.06.2006 р., а саме: ПАТ «ДельтаБанк» на його правонаступника ОСОБА_2

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження відмовити. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-про договір відступлення права вимоги боржнику нічого не відомо, так як і не відомо про відкриття виконавчого провадження;

-заявником не долучено доказів про проведення розрахунку з первісним кредитором, що ставить під сумнів існування між сторонами договірних зобов`язань щодо відступлення права вимоги.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, та безпідставності доводів апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості доводів відповідної заяви.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинами справи та нормам матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Із матеріалів справи видно, що 14 червня 2006 р. між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 101/Св-06 (а.с.6-11). Виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором було забезпечено іпотекою: будинком загальною площею 86,10 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж числа між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 101/Zпор-06-01 (а.с.11).

30 червня 2010 р. між ТОВ «Український промисловий банк» і Дельта Банком було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань (а.с.22-26,27) відповідно до якого до Дельта Банку перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним із ОСОБА_1 і договором поруки укладеним із ОСОБА_3 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 січня 2013 р. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 40 695,04 грн. заборгованості за кредитним договором № 101/Св-06 від 14.06.2006 р., визнано припиненим договір поруки № 101/Zпор-06-01 (а.с.61-66).

01 жовтня 2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 було укладено договір № 1976/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв у власність права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 101/Св-06 та іпотечним договором 101/Zквіп-06-01 і до ОСОБА_3 за договором поруки № 101/Zпор-06-01 (а.с.97-99, 100).

Набувши право вимоги, ОСОБА_5 ПП. має усі законні права для звернення до суду із заявою про заміну сторони в справі, а тому висновок суду першої інстанції є цілком правильним, доводи апеляційної скарги його не спростовують і не заслуговують на увагу.

Так, стосовно доводу апеляційної скарги про те, що про договір відступлення права вимоги боржнику нічого не відомо, не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_2 рекомендованим повідомленням було надіслано ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами забезпеченняі дійсні реквізити для сплати заборгованості.

Довід апеляційної скарги про те, що заявником не долучено доказів про проведення розрахунку з первісним кредитором, що ставить під сумнів існування між сторонами договірних зобов`язань щодо відступлення права вимоги,є безпідставним, оскільки спірні правовідносини стосуються заміни сторони її правонаступником, а не дійсності договору відступлення права вимоги.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Відтак, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 15 вересня 2021 р.

Судді: