Ухвала

14 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 677/1412/18

провадження № 61-10470 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області у складі судді Вознюка Р. В. від 12 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного судуу складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Ярмолюка О. І., від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди.

Позов обгрунтовував тим, що 13 березня 2018 року, під час його перебування в приміщенні Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ступенів з метою вручення директору цієї школи ОСОБА_2 запиту від 07 березня 2018 року № 109, остання порушила його особисті права. Під час вручення запиту відповідач підвищила на нього голос у присутності працівників школи та викликала поліцію, повідомивши їм неправдиву і наклепницьку інформацію про те, що він заважав навчальному процесу. Цими діями відповідач принизила його честь та гідність, завдала йому моральні страждання та переживання, спричинила моральну шкоду, розмір якої оцінив у 50 000,00 грн.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У червні 2021 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року указану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду касаційну скаргу з зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження та виконати вимоги пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України.

У серпні 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла нова редакція касаційної скарги, з якої вбачається, що підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування статтей 280, 297, 1167 ЦК України і статті 40 Конституції України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 649/415/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 151/95/16, від 19 червня 2019 року у справі № 756/4814/16, від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Суди встановили, що 13 березня 2018 року директор Михайловецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_1 адресований їй від адвоката Гіппіус О. Б. адвокатський запит. У зв`язку із конфліктом, який виник між сторонами, відповідач викликала до школи працівників поліції.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із статтею 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України дає підстави для висновку, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановивши обставини справи, дослідивши докази й надавши їм належну оцінку, враховуючи зазначені положення закону, обґрунтовано виходив з того, що відповідач реалізувала своє право на звернення до правоохоронних органів, закріплене у статті 40 Конституції України, а не повідомила правоохоронним органам неправдиву інформацію про перешкоди учбовому процесу.

Враховуючи, що позивачем не доведено поширення відповідачем недостовірної інформації щодо позивача, яка порушує його особисті немайнові права, суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову про захист честі і гідності позивача та стягнення на його користь моральної шкоди.

Верховний Суд уже викладав у своїй постановах від 10 червня 2019 року у справі № 310/5745/16-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 554/10962/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції ухвалив постанову відповідно до таких висновків, підстав для відступлення від яких Верховний Суд не вбачає.

Доводи касаційної скарги щодо застосування статтей 280, 297, 1167 ЦК України і статті 40 Конституції України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 649/415/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 151/95/16, від 19 червня 2019 року у справі № 756/4814/16, від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, тощо є безпідставними, оскільки судові рішення ухвалювались за різних встановлених судами фактичних обставин справи.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Водночас, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2021 рокута постанову Хмельницького апеляційного судувід 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара