Справа № 149/252/21
Провадження № 22-ц/801/1857/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 рокуСправа № 149/252/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Робак М. В. в приміщенні суду в м. Хмільник, -

в с т а н о в и в :

08 лютого 2021 року Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2017 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 87/17-Тз/Ж, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

09 грудня 2017 року в Житомирській області, в с. Любомирівка, сталася ДТП за участю автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль «Toyota Corolla» отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_2 завдано матеріального збитку, розмір якого відповідно до Звіту № 65/12/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 13 березня 2018 року наданого ФОП ОСОБА_3 639680,31 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків ТЗ, і згідно п. 3, 15 Договору Страхування є конструктивною загибеллю ТЗ.

У зв`язку із викладеним ОСОБА_2 було сплачено страхове відшкодування 357772,65 грн з розрахунку: 550287,00 (страхова сума) 165000,00 (вартість придатних залишків ТЗ) 27514,35 грн (франшиза безумовна).

Оскільки цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Corolla», була застрахована ПАТ СК «Країна», ПАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.

ПАТ «СК «Україна» здійснили перерахування на рахунок ПАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 100 000,00 грн. Невідшкодованою залишилась частина збитку у розмірі 257772,65 грн.

Виходячи з наведеного, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» просило стягнути з відповідача борг в сумі 257772,65 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що хоча й наявні підстави , відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», для стягнення з відповідача на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» коштів у сумі 257 772 грн 65 коп, проте враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності і причини його пропуску судом визнані неповажними, у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог, однак помилково відмовив в позові у зв`язку з пропуском загального строку позовної давності, чим неправильно застосував норми матеріального права. Зазначається, що загальний строк позовної давності пропущено позивачем з поважних причин, оскільки були введені обмеження у зв`язку із карантином.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Відповідачем не було подано заяву про застосування строку позовної давності, а тому судом першої інстанції безпідставно було визнано, що строк позовної давності є пропущеним без поважних причин.

30 серпня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ПАТ «СК «Арсенал Страхування» про розгляд справи без участі представника позивача.

15 вересня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання вх. № 3970 ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. В клопотанні ОСОБА_4 просить забезпечити відеоконференцію з ОСОБА_1 , який відбуває покарання у Кагарлицькій виправній колонії № 115. Також адвокат Кузьмич В. І. просить відкласти розгляд справи, оскільки він не має можливості з`явитись у зв`язку із відрядженням у м. Київ (Голосіївський районний відділ поліції).

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

У задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів відмовляє з тих підстав, що адвокатом Матяшем Д. Ю. не додано до клопотання доказів (із відрядженням у м. Київ) поважності неявки в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином 29 серпня 2021 року, про що свідчить розписка, яка повернулася з Кагарлицької ВК (№ 115). ОСОБА_1 клопотання про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції не направлялось.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

13 листопада 2017 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту № 87/178-Тз/Ж, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. /а. с. 7-14/.

Вироком Бердичівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року встановлено, що 09 грудня 2017 року близько 10 год. 15 хв. ОСОБА_1 , керуючи належним йому автомобілем "RENAULT LOGAN", з неправильним встановленням шин, з направленим малюнком протектору на його задніх колесах, що впливає на безпеку дорожнього руху і не відповідає вимогам п. 31.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, рухався ним по проїзній частині автодороги «Бердичів - Хмільник» зі сторони м. Бердичева Житомирської області в напрямку м. Хмільник Вінницької області, перевозячи пасажирів та на 06 км вказаної автодороги поблизу с. Любомирівка Бердичівського району Житомирської області водій, будучи завчасно попередженим дорожнім знаком 1.13 «Слизька дорога» з табличками до нього 7.12 «Ожеледиця» та 7.2.1 «Зона дії 4 км» Правил дорожнього руху України, що встановлені на 03 км + 250 м цієї ж автодороги, проігнорував їх. Рухаючись по правій смузі руху проїзної частини, по лівобічному заокругленню дороги, позначеному дорожніми знаками 1.4.2 «Напрямок повороту» ПДР України, в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості водій ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.1 і лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 цих же Правил, якою між собою розділені транспортні потоки протилежних напрямків та яку перетинати забороняється, не впоравшись з керуванням транспортного засобу, допустив його занос ліворуч, внаслідок чого безпричинно виїхав на смугу зустрічного для себе руху, де задньою правою боковою частиною керованого ним транспортного засобу скоїв зіткнення з передньою частиною автомобіля "TOYOTA COROLLA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті чого ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. /а.с. 23-37/.

Відповідно до звіту № 65/12/17 від 13 березня 2018 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , /а. с. 39-62/, ремонтних калькуляцій /а. с. 44-57/, протоколів технічного огляду КТЗ /а. с. 58-52), вартість збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 564480,00 грн.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, заяви про настання події від 09 грудня 2017 року, заяви щодо виплати або доплати страхового відшкодування від 09 грудня 2017 року, платіжного доручення № 991576 від 17 квітня 2018 року, страхового акту № 006.01442717-1, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило ОСОБА_2 357772,65 грн /а. с. 15-19, 38, 63/.

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Corolla» була застрахована ПАТ СК «Країна». ПАТ «СК «Україна» здійснило перерахування на рахунок ПАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 100 000,00 грн. /а. с. 16/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що хоча й наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» коштів у сумі 257772 грн 65 коп. відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», проте позивач пропустив строк позовної давності і причини його пропуску судом визнані неповажними, що є підставою для відмови у позові відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Самостійно здійснивши правильну правову кваліфікацію спірних відносин, при визначені яких позивач помилився, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування». ( ВП ВС у справі № 662/397/15-ц від 08.06.2021 ).

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем факту завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також те, що відповідач є завдавачем шкоди.

При цьому, суд першої інстанції вірно визначив, що згідно положень статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна із сторін такого зобов`язання - кредитор. (ВП ВС у постанові від 04.07.2018 року у справі № 910/2603/17).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц).

Дорожньо-транспортна пригода сталася 09.12.2017 року.

Строк позовної давності закінчився 09.12.2020 року (середа).

До суду з позовом позивач звернувся у лютому 2021 року.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про безпідставне застосування судом першої інстанції строків позовної давності без заяви на те відповідача, оскільки як вбачається з матеріалів справи заява про застосування строку позовної давності була подана адвокатом відповідача Матяш Д.Ю. 24.06.2021 року. / а.с. 160 -162/

За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) зазначено, що «позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу».

У позовній заяві ПАТ «СК «Арсенал Страхування» зазначає, що ними пропущений трирічний строк звернення до суду через карантинні заходи, а також очікування позивачем вироку суду щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, що є поважними причинами пропуску строку позовної давності.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності позивачем, суд першої інстанції вірно враховував, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк. Причини, зазначені позивачем, про не можливість звернутись до суду з позовом через запровадження карантинних заходів, судом були визнані непереконливими з огляду на те, що позивачем не надано доказів, що вирок суду набрав законної сили поза межами встановленого законодавством строку звернення до суду та не наведено підстав, які б свідчили про те, що введені обмеження у зв`язку з карантином перешкоджали зверненню страхової компанії до суду за захистом своїх порушених прав. Колегія суддів також враховує, що позивач є юридичною особою і має у своєму штаті достатню кількість працівників для виконання відповідних процесуальних дій, а також процесуальним кодексом визначені можливості надсилання позову/процесуальних документів в електронному вигляді або поштою, а тому рішення про визнання причин (зазначених позивачем) поважними, без належних на те підстав, призведе до порушення принципу юридичної визначеності.

Інших причин пропуску строку позовної давності позивач не зазначав.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак судові витрати, понесені позивачем під час апеляційного розгляду справи, слід залишити за позивачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: О. В. Ковальчук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.