Провадження №2/389/193/20
Рішення

іменем України

15 вересня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Берневек О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду міста Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» Знам`янської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, спричиненого медичною допомогою неналежної якості,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Скляровського Є.Є.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, спричиненого медичною допомогою неналежної якості. Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. Так, 28.02.2018 позивачка йшла по АДРЕСА_1 та впала. У зв`язку з біллю в коліні та неможливістю самостійного пересування вона викликала швидку допомогу, яка доставила її до лікарні. У приміщенні санітарного пропуску її прийняв завідувач травматологічного відділення лікар ОСОБА_2 . Вивчивши рентгенівський знімок лівого колінного суглобу, лікар діагностував позивачу «розрив зв`язок лівого колінного суглобу» та наполягав на негайному оперативному втручанні. Оскільки позивачка має негативне ставлення до роботи лікаря ОСОБА_2 , вона написала письмову відмову від операції та попросила накласти їй гіпс, що в подальшому зроблено. В подальшому на лівому стегні позивача виникла велика гематома, 05.03.2018 вона знову звернулась до лікарні, оскільки думала, що це ускладнення хвороби «остеоміеліт», на яку позивач хворіє 46 років. Головний лікар ОСОБА_4 , враховуючи негативне ставлення позивача до лікаря ОСОБА_2 , призначив їй лікуючим лікарем ОСОБА_3 . Вивчивши медичні записи і рентгенівські знімки позивача лікар ОСОБА_3 , поставив їй діагноз «перелом наколінника лівої ноги», а також вказав на необхідність оперативного втручання, на що позивач погодилась. Перебуваючи на операційному столі та перебуваючи під дією наркозу позивачка чула, як лікар ОСОБА_2 сказав, що операцію буде робити особисто. Після операції всі призначення, виписка позивача з лікарні та зняття швів проводилась лікарем ОСОБА_2 . Завідуючий травматологічним відділенням лікар ОСОБА_2 призначив позивачу прийом на 30.04.2018 для зняття гіпсу. Прийшовши на прийом до лікаря, останній з незрозумілих причин відмовився знімати їй гіпс. Через відмову лікаря, вона вимушена була звернутись до іншого лікаря. Крім того, на вимогу позивача про надання її для подальшого лікування першочергові рентгенівські знімки, які зроблені 28.02.2018 та 14.03.2018, ОСОБА_2 їй відмовив. Звернувшись до медичного закладу позивачу повідомлено, що вказані знімки відсутні в медичному закладі. Після неналежного лікування позивача лікарем ОСОБА_2 , її стан погіршувався. В подальшому позивач з власної ініціативи поїхала до м.Олександрії Кіровоградської області та зробила МРТ колінного суглобу. У зв`язку з відмовою лікаря ОСОБА_2 у лікуванні позивача, вона звернулась за медичною допомогою до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради». Після вивчення медичної документації позивача її направлено на консультацію до державної установи «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», де їй проведено «редресацію лівого колінного суглобу», у зв`язку з неналежним лікуванням лікарем ОСОБА_2 . Після цього в період з 07.10.2019 по 01.11.2019 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради». Також вважає, що окрім матеріальної шкоди їй завдано, ще й моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях позивача.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в кому позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, а свої заперечення обґрунтував наступним. У позовні й заяві позивач вказує, що у березні 2018 року (точна дата не вказана) лікарем травматологічного відділення комунального закладу «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» ОСОБА_3 було проведено оперативне втручання (операція на лівому колінному суглобі так вказано) за участі (присутності) лікаря травматологічного відділення комунального закладу «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» Буйлука С.В., що узгоджується та відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у відповідності до довідки від 08.07.2020 №03/1837 (додається), виданою Комунальним некомерційним підприємством «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка Знам`янської міської ради» - згідно журналу реєстрації травматологічних операцій номер запису №34 ОСОБА_1 15.03.2018 здійснено оперативне втручання (операція на нозі) лікарем ортопедом - травматологом травматологічного відділення ОСОБА_3 . Оперативне втручання лікарем ортопедом - травматологом травматологічного відділення ОСОБА_2 вказаній громадянці не проводилось. За викладених у позовній заяві обставин вбачається «негативне ставлення позивача до роботи лікаря ОСОБА_2 », що може свідчити про несприятливі стосунки між позивачем та лікарем, що не спростовується, а навпаки підтверджується самим позивачем, що є його суб`єктивним ставленням до лікаря ОСОБА_2 і не є підставою для визнання наданої медичної допомоги лікувальним закладом (відповідачем) неналежної якості і така підстава «несприятливі стосунки» цивільним законодавством не передбачена і не ґрунтується на вимогах закону та суперечить принципам, завданням та основним засадам цивільного судочинства, передбачених ст.2 ЦПК України (верховенство права, змагальність сторін, тощо). Крім того, факт надання медичної допомогою неналежної якості ні відповідачем, ні третьою особою жодними належними доказами не підтверджено, позивач до правоохоронних органів для проведення перевірки за ознаками складу злочинів не звертався і доказів наявності кримінальних проваджень (внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань) не надано, що підтверджує відсутність в діях відповідача та третьої особи ознак як складу злочину так і відсутності події злочину, оскільки надання медичної допомоги неналежної якості обумовлене сукупністю факторів, серед яких мали б бути недоліки у лікуванні позивача та наявний прямий причинний зв`язок між будь-яким з названих компонентів під час лікування. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди зазначив, що жодних належних та допустимих доказів придбання ліків позивачем не надано, долучені копії фіскальних чеків не містять ідентифікаційних ознак ким саме придбано ліки, до матеріалів справи не долучені, принаймні, направлення лікаря або рецепти на ім`я позивача про необхідність придбання саме цих ліків для лікування конкретної хвороби (після операційний стан, поточне лікування, профілактичні лікарські засоби, тощо), достовірність придбання ліків та за який проміжок часу та саме під час якого лікування ставе під сумнів причинно-наслідковий зв`язок між подією (проведеною операцією чи лікуванням якого захворювання), оскільки навіть сам позивач у позовній заяві суперечливо зазначає, що операцію було проведено у березні 2018 року а як доказ надані фіскальні чеки на придбання ліків за період з 23.10.2019 по 31.10.2019, тобто ліки придбалися через півтора року після проведеної операції і жодних документальних підтверджень принаймні витрачання коштів на лікування в період або після проведеної операції позивачем не надано і матеріали позовної заяви такі відомості не містять і позивач власне сам у позовній заяві вказує вартість витрачених коштів на лікування «в сумі близько 70 000,00 гривень», проте долучає фіскальні чеки на придбання ліків із датою придбання ліків через півтора року тобто за жовтень 2019 рік в сумі 2082,49 гривень, у той же час просить стягнути 8898,62 гривень без надання жодного обрахунку, підтвердженого належними та допустимими доказами, і з яких саме «міркувань» виходив позивач оцінюючи розмір матеріальної шкоди позовна заява також не містить. Також у своєму відзиві представник відповідача заперечує з приводу заявленої позивачем моральної шкоди та вважає вказану вимогу безпідставною.

Ухвалою суду від 27.08.2020, до участі у справі у якості третьої особи, залучено ОСОБА_3 лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення КНП «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» Знам`янської міської ради.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Крім того, вказала, що лікарі травматологи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не мали робити їй операційне втручання, а повинні були направити її до лікаря ортопеда в Кіровоград.

Представник відповідача адвокат Скляровський Є.Є. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладенні у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо заявлених вимог позивача та вказав, що операцію позивачу він не робив. Ним проводилось післяопераційне лікування, відповідно до затверджених протоколів. Всі призначення робились відповідно до поставленого діагнозу.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він дійсно встановив діагноз позивачу та повідомив її про те, що необхідно проводити операцію. Позивачка погодилась на операцію. Ним проведено операцію позивачу відповідно до протоколів. Подальше лікування позивача здійснював лікар ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 15.09.2020 призначено судово-медичну експертизу.

Державною спеціалізованою установою «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України», 13.09.2021 повернуто матеріали справи до суду без виконання експертизи, у зв`язку з відсутністю рентгенівських знімків.

Після надання рентгенівських знімків, ухвалою суду від 26.01.2021 за клопотанням позивача призначено судово-медичну експертизу.

Від позивачки на адресу суду надійшла заява, в якій вона повідомляє, що через скрутний майновий стан не може оплатити вартості проведення судово-медичної експертизи та просить повернути матеріали справи з експертної установи до суду.

Державною спеціалізованою установою «Головне бюро слово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України», 29.06.2021 повернуто матеріали справи до суду без виконання експертизи.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне.

Згідно з випискою №1875 із медичної картки стаціонарного хворого травматологічного відділення Знам`янської міської лікарні ім.А.В. Лисенка, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.03.2018 по 24.03.2018 з діагнозом «закритий перелом наколінника зліва зі зміщенням, больовий синдром». Після проведення лікування стан задовільний, скарги на болі в лівому колінному суглобі. На перев`язці післяопераційні рани спокійні, набряк зменшився, рухи обмежені, виписана з відділення. Лікарем надано рекомендації «зняти шви 29.03.2018, нагляд травматолога поліклініки, контрольний огляд через 10 днів». (а.с.7)

Відповідно до заключення МРТ колінного суглобу від 28.03.2019 «состояние после п/о коленного сустава. Перелом бедра и надколенника. Последствие повреждение обоих менисков (ІІІА ст.). частичный разрыв передней крестообразной связки. Посттравматический остеоартроз ІІ-ІІІст. Отек мягких тканей (а.с.13)

Направленням від 20.09.2019 КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», ОСОБА_1 направлена на консультацію до ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».

Згідно з довідкою від 26.09.2019 ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», ОСОБА_1 звернулась за консультацією з приводу: хронічний остеом еліт лівої стегнової кістки в стадії ремісії, лівобічний гонартроз 3 ст. Kellgen, пошкодження менісків лівого колінного суглоба 3а ст. за Stoller,часткове пошкодження ПХЗ лівого колінного суглоба, стан після пластики власної зв`язки наколінника лівого колінного суглоба (15.03.2018), згинальна контрактура у лівому колінному суглобі, де їй провели обстеження та виконанні маніпуляції (а.с.15).

У виписці №17063 стаціонарного хворого травматологічного відділення №1 КНП Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.10.2019 по 01.11.2019, з діагнозом «хронічний остеомієліт лівої стегнової кістки в стадії ремісії. Постравматичний лівосторонній гонартроз ШСТ. З дегенеративним пошкодженням менісків ШСТ. Часткове пошкодження ПХЗ колінного суглобу. Консолідований перелом лівого наколінника. Стан після пластики власної зв`язки наколінника лівого колінного суглобу (15.03.19 р.). Виражена розгинальна контрактура лівого колінного суглобу. За результатами лікування ОСОБА_1 надані рекомендації: «хода за допомогою палички до 1 місяця. ЛФК, фізіопроцедури на лівий колінний суглоб, механотерапія. Препарати гіалуронової кислоти внутрішньосуглобово. Санаторно-курортне лікування. «Д» нагляд» (а.с.16).

У довідці від 08.07.2020 №03/1837 КНП «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» Знам`янської міської ради, вказано, що згідно журналу реєстрації травматологічних операцій, номер запису №34, ОСОБА_1 15.03.2018 здійснено оперативне втручання (операція на нозі) лікарем ортопедом травматологом ОСОБА_3 . Оперативне втручання лікарем- ортопедом травматологом ОСОБА_2 , вказаній громадянці не проводилось (а.с.52).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування компенсації моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги працівниками медичної установи, які у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, які регулюють питання відшкодування шкоди.

Згідно з чинним законодавством відносини з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, регулюються главою 82 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 1166 ЦК визначено, що така шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Під «шкодою» взагалі у цивільному праві прийнято розуміти зменшення, знищення суб`єктивного цивільного права чи блага.

Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» від 17 січня 1995 року № 6 визначено, що у разі неналежного надання медичної допомоги, що виявилося у порушенні анатомічної цілісності тканин і органів та їх функцій, такі порушення розглядаються як тілесні ушкодження (п. 1.3.).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 6 під тілесними ушкодженнями (тобто шкодою здоров`ю) слід розуміти: порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникають як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів фізичних, хімічних, біологічних, психічних.

У пункті 2.1.6 Наказу № 6 даються також визначення таких споріднених «шкоді» понять, як «розлад здоров`я» та «наслідок ушкодження». Розлад здоров`я це пов`язаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Наслідок ушкодження це повне загоєння ушкодження і зникнення хворобливих змін, які були ним зумовлені.

При ушкодженні здоров`я відшкодовується не тільки матеріальна шкода або збитки, а й моральна (немайнова) шкода, порядок відшкодування якої дещо відрізняється від порядку відшкодування матеріальної (ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до ч. 1 ст.1168 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, що при наданні медичної допомоги позивачці медичними працівниками Комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» Знам`янської міської ради, складено первинну облікову документацію №043/о «Медична картка стоматологічного хворого» затвердженої форми, згідно наказу МОЗ України від 14.02.2012 №110, в якій зазначені дані об`єктивного дослідження колінного суглобу, анамнез, діагноз, лікування та рекомендації. Позивачка ОСОБА_1 усвідомлювала і не відмовилася від лікування.

Судом під час розгляду справи за клопотанням позивача призначалась судово-медична експертиза для визначення характеру шкоди, правильного діагнозу та лікування. Однак позивачка не змогла оплатити вартість проведення експертизи та просила залишити ухвалу суду без виконання.

Надані позивачем медичні документи не можуть об`єктивно свідчити про наявність неправомірних дій медичних працівників лікувального закладу щодо неправильності встановлення діагнозу, надання медичної допомоги, проведення лікування та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями медичних працівників та виниклими негативними наслідками для її здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Проаналізувавши викладені обставини, приймаючи до уваги недоведеність неправомірності дій медичних працівників у відношенні до позивача, відсутність встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями представників відповідача та шкодою завданої її здоров`ю, суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення на її користь компенсацію спричиненої матеріальної та моральної шкоди у визначеному нею розмірі.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного ст.ст.23,1166, 1167,1195 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» Знам`янської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, спричиненого медичною допомогою неналежної якості, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 20.09.2021.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва