Провадження № 22-ц/801/1835/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 рокуСправа № 127/21260/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Шаміної Ю. А. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

29 вересня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 травня 2017 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №817/17-Т/ЗП1 від 23 травня 2017 року, відповідно до якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Subaru Outback», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

13 вересня 2017 року в м. Вишневе, на вул. Чорновола, 39, сталася ДТП за участю автомобіля «Subaru Outback», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Рута», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм «Рута», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою суду від 25 жовтня 2017 року.

У зв`язку з вказаною подією, згідно звіту №14561 від 21 вересня 2017 року, наданого ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту склала 129547,24 грн.

Проте, відповідно до рахунку №ІВР0004459 від 20 вересня 2017 року, наданого ТОВ «Інтерциклон», вартість відновлювального ремонту склала 153572,70 грн.

Відповідно до умов договору ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало 153572,70 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Рута», д/н НОМЕР_2 не застрахована, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» має суброгаційне право до ОСОБА_1 в розмірі фактично завданих збитків, тобто 153572,70 грн.

06 жовтня 2017 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» було надіслано претензію на адресу відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 153572,70 грн, але відповідач не відшкодував її в добровільному порядку.

Виходячи з наведеного, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» просило стягнути з відповідача 153572,70 грн як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 153572,70 грн (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот сімдесят дві гривні сімдесят копійок) та судовий збір в сумі 2303,59 грн (дві тисячі триста три гривні п`ятдесят дев`ять копійок).

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

14 червня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року /а. с.95-98/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року залишено без задоволення /а. с. 129/.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що :

-відповідач не був повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи. Зазначає, що він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але працює в м. Київ. Судові повістки та повідомлення він не отримував. У зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог;

-позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, оскільки від дня настання страхового випадку (13 вересня 2017 року), до дня подання позовної заяви позивачем 25 вересня 2020 року пройшло більше трьох років. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові;

-на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах із фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу, тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм;

-заявлена позивачем сума відшкодування є можливою вартістю відновлювального ремонту, а тому носить лише рекомендаційний характер. Наданий позивачем рахунок № ІВР0004459 від 20 вересня 2017 року, виготовлений ТОВ «Інтерциклон», містить зазначений перелік робіт, запчастин і витратних матеріалів на загальну суму 153572,70 грн, що не відповідає дійсним пошкодженням автомобіля, що видно з фото з місця дорожньо-транспортної пригоди. Обсяг пошкоджень, наведених у дефектній відомості і протоколі огляду транспортного засобу і калькуляції страхового експерта значно відрізняється від переліку виконаних робіт, зазначених в рахунку ТОВ «Інтерциклон», які жодним чином не відносяться до пошкоджень, отриманих у дорожньо-транспортній пригоді.

У ремонтні калькуляції до висновку експерта зазначені пошкодження, які не могли бути завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди : зняття та установка балки заднього мосту, заміна балки, зняття і установка цапри задньої осі, антикорозійна обробка кузова, мийка авто зовнішньо-внутрішньо, тощо. Ці пошкодження не відповідають тим, що є на фото, доданих до Звіту страхового експерта. Крім того, відповідач вважає, що позивач мав повернути йому деталі, агрегати та частини автомобіля, які були замінені на СТО та не були знищені в процесі дорожньо-транспортної пригоди..

06 серпня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив ПАТ «СК «Арсенал Страхування», до якого не додано відповідно до частини четвертої статті 360 ЦПК України докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. У зв`язку з чим, зазначений відзив судом апеляційної інстанції не приймається /а. с. 160-166/.

14 вересня 2021 року ОСОБА_1 подано клопотання про залишення відзиву ПАТ «СК «Арсенал Страхування» без розгляду, оскільки на адресу відповідача копія відзиву відповідно до частини четвертої статті 360 ЦПК України не надходила.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №817/17-Т/ЗП1 від 23 травня 2017 року, транспортного засобу марки «Subaru Outback», реєстраційний номер НОМЕР_1 /а. с. 6-8/.

19 вересня 2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №381827 згідно якого 13 вересня 2017 року 16 год. 15 хв. в м. Вишневе по вулиці Чорновола, №39, ОСОБА_1 , керуючи маршрутним автобусом «Рута 25ЛЕ» д/н А і НОМЕР_3 , в залежності від швидкості руху та дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Subaru Outback», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що знаходився попереду, матеріальну шкоду заподіяно двом вказаним транспортним засобам, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП /а. с. 9/.

14 вересня 2020 року ОСОБА_2 подано заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу №817/17-Т/ЗП1 від 23 травня 2017 року (вх. №1/К) /а. с. 11/.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року у справі №369/10796/17 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (протокол БД №381827 від 19 вересня 2017 року про адміністративне правопорушення) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн на користь держави. /а. с. 12/.

Згідно звіту ТОВ «ЕАК «Довіра» про визначення вартості матеріального збитку (вих. №14561 від 21 вересня 2017 року) на замовлення ПАТ «СК «Арсенал Страхування» ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» виконала визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Subaru Outback держ. № НОМЕР_1 , згідно якого вартість матеріального збитку складає 129547,24 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом становить 153638,48 грн /а. с. 13-18/.

Згідно рахунку №ІВР0004459 від 20 вересня 2017 року виставленого ТОВ «Інтерциклон» (замовник ОСОБА_2 , платник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») вартість робіт та матеріалів з ремонту автомобіля Subaru Outback, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , становить 153572,70 грн /а. с. 24/, яка сплачена ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ТОВ «Інтерциклон», що підтверджується копією платіжного доручення №903885 від 27 вересня 2017 року /а. с. 38/.

ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на адресу ОСОБА_1 направлено претензію на суму 153572,70 грн (вих. №2/7 від 10.10.2017 року) з проханням перерахувати на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», сплачене ним відшкодування в сумі 153572,70 грн /а. с. 39/.

Згідно інформації наданої Головним управлінням ДПС у Вінницькій області від 16 грудня 2020 року №25025/9/02-32-12-01, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за період 3 кварталу 2017 року у трудових чи будь-яких інших оплатних цивільно-правових відносинах з будь-якими суб`єктами господарської діяльності не перебував.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягаю задоволенню, оскільки витрати, пов`язані із страховим відшкодуванням становлять 153572,70 грн, відповідач ОСОБА_1 дану суму не оспорив, станом на день ухвалення заочного рішення шкоду ПАТ «СК «Арсенал Страхування» не відшкодував, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 1191 ЦК України на користь позивача в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування».

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем факту завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також те, що відповідач є завдавачем шкоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції також зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення статті 1191 ЦК України та підпункт 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто кваліфіковано правовідносини як регрес, а не суброгація (стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування»).

Аргументи апеляційної скарги про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах із фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу, тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм, суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Крім цього, відповідно до інформаційної довідки наданої Головним управлінням ДПС у Вінницькій області від 16 грудня 2020 року № 25025/9/02-32-12-01, ОСОБА_1 згідно інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб платників податків за період 3 кварталу 2017 року у трудових чи будь-яких інших оплачуваних цивільно-правових відносинах з будь-якими суб`єктами господарської діяльності не перебував /а. с. 79/.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявлена позивачем сума відшкодування є можливою вартістю відновлювального ремонту, а тому носить лише рекомендаційний характер, а наданий позивачем рахунок № ІВР0004459 від 20 вересня 2017 року, виготовлений ТОВ «Інтерциклон», містить зазначений перелік робіт, запчастин і витратних матеріалів на загальну суму 153572,70 грн, що не відповідає дійсним пошкодженням автомобіля, що видно з фото з місця дорожньо-транспортної пригоди, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що спростовує розмір заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача, оскільки доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем суду не надано.

У той же час, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на таке.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та вказала, що «відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, так як копія ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви, повістка на 30 листопада 2020 року на 12:00 год, повістка на 24 грудня 2020 року на 14:00 год повернулися до суду із довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою» /а. с. 50-51, 60-61, 72-73/.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року, справа № 1522/9693/12,

В заяві про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року /а. с. 95-98/ та в апеляційній скарзі на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року /а. с. 133-140/ ОСОБА_1 вказується про застосування позовної давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядаючи заочне рішення суду першої інстанції бере до уваги доводи ОСОБА_1 , що позовна заява подана з пропуском позовної давності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц).

У даній справі виникли правовідносини суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», а тому строк позовної давності обчислюється з моменту дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася 13 вересня 2017 року, тому строк позовної давності закінчився 13 вересня 2020 року, а з позовом ПАТ «СК «Арсенал страхування» звернулося лише 29 вересня 2020 року, який подав засобами поштового зв`язку 25 вересня 2020 року /а. с. 1 41/.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) зазначено, що «позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу».

Разом тим, ПАТ «СК Арсенал Страхування» з позовною заявою не подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу (який суд не прийняв до уваги, однак який міститься у матеріалах справи) представник позивача також не заявив клопотання про поновлення строків позовної давності, а лише просить взяти до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які у свою чергу зводяться до того, що суд може продовжити пропущений процесуальний строк, встановлений судом лише за заявою особи.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, відтак з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3445 грн. 39 коп. /а. с. 153/.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» // на користь ОСОБА_1 /ідентифікаційний код НОМЕР_4 / судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3445 (три тисячі чотириста сорок п`ять) гривень 39 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський