Постанова

Іменем України

08 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 686/13480/20

провадження № 61-571св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Хмельницькобленерго»,

треті особи: Фонд державного майна України, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» (далі - АТ «Хмельницькобленерго») про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на роботі.

Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Наглядової ради

АТ «Хмельницькобленерго» від 18 серпня 2016 було обрано персональний склад дирекції виконавчого органу ПАТ «Хмельницькобленерго», зокрема позивача - виконуючим обов`язки генерального директора

АТ «Хмельницькобленерго», на підставі якого 16 вересня 2016 року між ним та ПАТ «Хмельницькобленерго» укладено контракт та він займав посаду в. о. генерального директора АТ «Хмельницькобленерго».

28 квітня 2020 року у м. Києві відбулось засідання Наглядової ради

АТ «Хмельницькобленерго», на якому було прийнято рішення (протоколом

№ 42) про припинення його повноважень як в. о. генерального директора та покладено виконання обов`язків генерального директора на ОСОБА_2 .

Зазначав, що примірник протоколу засідання Наглядової ради, йому не направлявся, про його існування протягом майже місяця дізнався з інших джерел. Вважає, що рішення про припинення повноважень та дії контракту є, на його думку, фактично звільненням його з посади.

Позивач вважає, що дії Наглядової ради АТ «Хмельницькобленерго» щодо його звільнення з посади є незаконними та такими, що здійснені з порушенням його трудових прав та норм чинного законодавства.

При цьому, вказує, що рішення Наглядової ради прийнято неповноважним складом Наглядової ради товариства.

Крім того, вказує, що рішення про його звільнення з посади прийнято в період його перебування у відпустці, що є грубим порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України, а також без погодження голови Хмельницької обласної адміністрації, без погодження з Комітетом Наглядової ради

АТ «Хмельницькобленерго» з питань визначення винагороди посадовим особам товариства та призначень, та в період дії карантину.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» від 28 квітня 2020 року (протокол № 42) про припинення повноважень виконуючого обов`язки генерального директора та покладення виконання обов`язків на ОСОБА_2 і поновити його на роботі в АТ «Хмельницькобленерго» на посаді виконуючого обов`язки генерального директора.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року у складі судді Стефанишина С. Л. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення наглядової ради акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» від 28 квітня

2020 року згідно з протоколом № 42 про припинення з дня прийняття цього рішення виконання ОСОБА_1 обов`язків Генерального директора АТ «Хмельницькобленерго», припинення його повноважень у складі дирекції зазначеного товариства та розірвання укладеного з ним контракту від 16 вересня 2016 року № 718. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді виконуючого обов`язки Генерального директора АТ «Хмельницькобленерго» з 28 квітня 2020 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що Фондом державного майна України було прийнято незаконний наказ від 28 лютого 2020 року про заміну членів Наглядової ради АТ «Хмельницькобленерго», а тому і рішення Наглядової ради від 28 квітня 2020 року № 42, прийняте в складі членів Наглядової ради Божко Г. О. та Волкової-Кузіної С. Є. є незаконним та протиправним. Крім того, звільнення ОСОБА_1 з посади в. о. генерального директора

АТ «Хмельницькобленерго» проведено в порушення вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, частини другої статті 36, частини шостої

статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», без погодження з Комітетом Наглядової ради АТ «Хмельницькобленерго» з питань визначення винагороди посадовим особам товариства та призначень, та у період дії карантину.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційні скарги Фонду державного майна України та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року скасовано та закрито провадження у цій справі.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права. Такі спори є корпоративними та повинні розглядатися у порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявний між сторонами спір є трудовим, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відзив на касаційну скаргу

У березні 2021 року від Фонду державного майна України надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 01 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Наглядової ради ПАТ «Хмельницькобленерго», викладеним у протоколі засідання Наглядової ради від 18 серпня 2016 року, обрано персональний склад дирекції ПАТ «Хмельницькобленерго», а саме

ОСОБА_1 - в. о. генерального директора АТ «Хмельницькобленерго».

На підставі вказаного протоколу, 16 вересня 2016 року між

ОСОБА_1 та ПАТ «Хмельницькобленерго» в особі голови Наглядової ради Денисенка В. М. укладено контракт, відповідно до якого останній зобов`язується здійснювати поточне управління (керівництво) роботодавцем, забезпечувати його високоприбуткову діяльність ефективне використання і збереження належного роботодавцю майна, забезпечувати виконання рішень Загальних зборів та Наглядової ради, а роботодавець зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення та організації праці керівника.

Рішенням Наглядової ради від 28 квітня 2020 року № 42 було вирішено припинити з дня прийняття цього рішення виконання ОСОБА_1 обов`язків генерального директора АТ «Хмельницькобленерго», припинити його повноваження у складі дирекції АТ «Хмельницькобленерго» та розірвати укладений з ним контракт від 16 вересня 2016 року; обрати з дня наступного після прийняття цього рішення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки генерального директора АТ «Хмельницькобленерго» на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2020 року № 161-р «Про погодження призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки генерального директора АТ «Хмельницькобленерго» та затвердити умови контракту, що укладатиметься з ним.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарсько процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Стаття 20 ГПК України визначають коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Акціонерне товариство «Хмельницькобленерго» є юридичною особою публічного права, засновником якого є держава в особі Міністерства енергетики та електрифікації України.

Згідно з пунктами 15.1-15.5 Статуту АТ «Хмельницькобленерго» (далі - Статут), управління діяльністю та контроль за фінансово-господарською діяльністю товариства здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається цим Статутом та чинним законодавством України.

Органами товариства є вищий орган товариства - Збори; Наглядова рада; виконавчий орган товариства (колегіальний) - Дирекція.

Органи товариства діють в межах повноважень та компетенції, що визначається цим Статутом та законодавством.

Посадовими особами органів товариства є фізичні особи - Голова та члени Наглядової ради, генеральний директор та члени дирекції (далі - директори).

Обрання та припинення повноважень посадових осіб органів товариства здійснюється відповідно до Статуту та законодавства України.

Пунктом 17.3 (12) Статуту передбачено, що до виключної компетенції Наглядової ради належить обрання та припинення повноважень генерального директора, обрання членів дирекції (директорів) за поданням генерального директора та припинення їх повноважень.

Керівництво поточною діяльністю товариства здійснює колегіальний виконавчий орган товариства - дирекція. Очолює та керує діяльністю дирекції - генеральний директор, який обирається та повноваження якого припиняються Наглядовою радою. Особа, що виконує повноваження генерального директора та/або директора, має такий же обсяг прав і обов`язків, та несе таку ж відповідальність що і генеральний директор та/або директор (пункти 18.1, 18.2, 18.14 Статуту).

Наглядова рада має право у будь-який момент прийняти рішення про припинення повноважень генерального директора та/або директора та розірвання з ним трудових відносин, а також трудового контракту або рішення про відсторонення генерального директора та/або директора (пункт 18.15 Статуту).

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками юридичної особи корпоративних прав на участь в її управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління юридичною особою або позбавлення таких повноважень на управління юридичною особою. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такого правила зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 30 січня 2019 року у справі

№ 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19), від 19 лютого

2020 року у справі № 145/166 /18 (провадження № 14-524цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20) неодноразово зазначала про критерії розмежування між трудовими та господарськими спорами з приводу звільнення членів виконавчого органу товариства, у тому числі голови правління, та викладала висновок про господарську юрисдикцію таких спорів.

Приймаючи оспорювану постанову, суд апеляційної інстанції установивши, що позивач як колишній голова виконавчого органу АТ «Хмельницькобленерго», оспорює рішення Наглядової ради товариства від 28 квітня 2020 року № 42 про припинення повноважень його як виконуючого обов`язки генерального директора та покладення цих повноважень на ОСОБА_2 , які по суті є протоколами загальних зборів акціонерного товариства, фактично прагне реалізувати своє право на участь в управлінні юридичною особою, що відповідає корпоративному характеру спору, який підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 і частин першої, другої статті 377 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що його позовні вимоги є трудовим спором, оскільки звільнення відбулось з порушенням трудового законодавства колегія суддів відхиляє, оскільки звільнення позивача відбулось в межах реалізації права виконавчого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу в будь-який час (стаття 99 ЦК України), тому не є предметом регулювання трудового права.

Доводи касаційної скарги про те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не можуть бути прийняті судом, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Посилання заявника на постанову Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 297/377/18 є помилковим, оскільки у справі, яка була предметом розгляду Верховного Суду, та у цій справі правовідносини не є подібними та висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові Верховного Суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року- без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович