ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/401/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2021 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гусак О.С.

при секретарі Бак О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити фактів, що мають юридичне значення, а саме: факт належності йому свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 від 28 липня 1989 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 28 липня 1989 року між заявником та заінтересованою особою було укладено шлюб. На час реєстрації шлюбу заявник був громадянином Сирійської Арабської Республіки та у виданому свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_1 його прізвище вказано російською мовою як « ОСОБА_1 », а ім`я - « ОСОБА_1 ». 4 вересня 2019 року заявник набув громадянство України та отримав ряд правовстановлюючих документів національного зразка у яких прізвище зазначено як « ОСОБА_1 », ім`я - « ОСОБА_1 », а також зазначено по-батькові - « ОСОБА_1 ». Розбіжності у написанні його прізвища та ім`я у документах, що ідентифікують особу та у свідоцтві про шлюбу унеможливлює реалізацію заявником своїх прав. Зокрема, це стало перешкодою в укладанні між заявником та заінтересованою особою нотаріально посвідченого договору про поділ спільного майна подружжя.

Зазначав, що встановлення факту належності йому свідоцтва про шлюб має юридичне значення для реалізації заявником своїх майнових та немайнових прав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку окремого провадження.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, надали суду спільну заяву в якій підтримали заявлені у заяві вимоги та просили розгляд справи провести за їх відсутності.

Від заінтересованої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що 28 липня 1989 року між « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_2 » було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 3660. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ». Вказане підтверджуються Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.21).

На момент укладення вказаного шлюбу заявник являвся громадянином Сирійської Арабської Республіки, що підтверджується паспортами громадянина Сирійської Арабської Республіки (а.с. 14-15).

27 листопада 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про вихід із сирійського громадянства та 4 вересня 2019 року набув громадянство України, що підтверджується Довідкою № Д/416 від 27 листопада 2015 року, виданою Посольством Сирійської Арабської Республіки в м. Києві та Довідкою № 822/2020 від 14 квітня 2020 року про реєстрацію особи громадянином України, виданою ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а.с. 7, 12).

На підставі набуття заявником громадянства України, останнім було отримано ряд правовстановлюючих документів національного зразка, а саме свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 (а.с. 22, 24). В усіх правовстановлюючих документах, виданих заявнику, як громадянину України, його повне ім`я записано як « ОСОБА_1 », тобто з однією літерою «б» (без подвоєння) та з додаванням « ОСОБА_1 ». Однак, у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_1 ім`я записано як « ОСОБА_1 » (російською мовою), тобто з подвоєнням літери «б» та без додавання « ОСОБА_1 ».

21 листопада1997 року заявнику було видано Довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, в тексті якої ім`я останнього записано як ОСОБА_1 (тобто з подвоєнням «б» та без додавання інших складових частин після «ОСОБА_1») (а.с.6).

У виданій довідці про присвоєння ідентифікаційного номера та паспорті громадянина України № НОМЕР_3 зазначений ідентифікаційний номер платників податків є ідентичним: НОМЕР_4 .

8 червня 2021 року заявник разом зі своєю дружиною - ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сомова Ігоря Віталійовича з метою посвідченням договору про поділ спільного майна подружжя. Однак, листом за вих. 109/01-16 від 8 червня 2021 року нотаріус повідомив про неможливість вчинити посвідчення договору про поділ спільного майна подружжя, оскільки в документах заявника існують розбіжності у написанні імені, зокрема: «паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_1 вказані наступні дані чоловіка (заявника): ОСОБА_1 , 1967 року народження» (а.с. 9).

У зв`язку з вищеописаними розбіжностями, 29 січня 2018 року заявник звернувся до Українського бюро лінгвістичних експертиз з проханням надати висновок щодо ідентичності написання його імені в призмі української мови.

Відповідно до Експертього висновку № 056/35-4 від 29 січня 2018 року, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз (копія додається), ідентичними є записи імені заявника в документах, наданих на експертизу, а саме: ОСОБА_1 згідно тимчасової посвідки на постійне проживання 2003 р., довідки про присвоєння РНОКПП); ОСОБА_1 (згідно повторно виданого свідоцтва про народження, тимчасової посвідки на постійне місце проживання 2012 р.); ОСОБА_1 (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 , запис російською мовою).

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.

У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі.

Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Так, аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , у якому його ім`я та прізвище записані російською мовою як « ОСОБА_1 ».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 263-265, 294, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 28 липня 1989 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гусак О.С.