Постанова

Іменем України

15 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 319/90/17

провадження № 61-1162св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2019 року в складі судді Валігурського Г. Ю. та на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року в складі колегії суддів Маловічко С. В., Подліянової Г. С., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя роз`єднано в окремі провадження.

Позовні вимоги про поділ майна подружжя ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 03 вересня 1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , однак шлюбні відносини фактично припинені подружжям із жовтня 2016 року.

Зазначала, що за час спільного проживання сторони придбали наступне майно: - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 вартістю 30 000 дол. США;

- одноповерховий будинок загальною площею 60 м?, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 150 000 грн;

- земельна ділянка загальною площею близько 0,25 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 50 000 грн;

- квартира АДРЕСА_3 вартістю 100 000 дол. США;

- двокімнатна квартира АДРЕСА_4 загальною площею 49,7 м? та вартістю 30 000 дол. США;

- літак АН-2 вартістю 20 000 дол. США;

- автомобіль FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 27 000 дол. США; автомобіль ВАЗ 2106 1990 року випуску вартістю 30 000 грн;

- причеп автомобільний вартістю 3 000 грн;

- мотоцикл ІЖ «Планета» вартістю 1 500 грн;

- скутер 1995 року випуску без номерних знаків вартістю 4 000 грн;

- гумовий човен вартістю 8 000 грн;

- запчастини на літак вартістю 50 000 грн;

- двигун АШ 62 ір для літака АН вартістю 20 000 дол. США;

- зимова гума на автомобіль FORD MONDEO вартістю 6 000 грн;

- 3 одиниці мисливської зброї вартістю 6 000 грн;

- електрогенератор вартістю 8 000 грн;

- мотоблок вартістю 4 000 грн;

- газонокосарка вартістю 2 000 грн;

- електродриль вартістю 2 000 грн;

- електропилка вартістю 5 000 грн;

- котел для опалювання вартістю 5 000 грн;

- бойлер для підігріву води об`ємом 30 л та вартістю 4 000 грн;

- бойлер для підігріву води об`ємом 10 л та вартістю 1 000 грн;

- супутникові антени 2 шт вартістю 10 000 грн;

- тюнери для антен 2 шт. вартістю 2 000 грн;

- кондиціонери 2 шт. вартістю 14 000 грн;

- ліжко разом з матрацом вартістю 6 000 грн;

- постільна білизна вартістю 3 000 грн;

- паласи 3 шт. вартістю 6 000 грн;

- портьєри вартістю 6 000 грн;

- 4 люстри вартістю 4 000 грн;

- карнизи 13 шт. вартістю 6 500 грн;

- бра 2 шт. вартістю 2 000 грн;

- бібліотека (книги) вартістю 10 000 грн;

- картини 6 шт. вартістю 2 000 грн;

- плед вартістю 3000 грн;

- швейна машинка «Чайка» вартістю 1 500 грн;

- шафи-купе 2 шт. вартістю 14 000 грн;

- телевізор SAMSUNG вартістю 9 000 грн;

- телефон/факс вартістю 300 дол. США;

- комод вартістю 2 500 грн;

- м`які меблі у вигляді трьох диванів та чотирьох крісел вартістю 5 000 грн; - пилосос вартістю 2 500 грн;

- фотоапарат вартістю 8 000 грн;

- музичний центр вартістю 2 000 грн;

- відеокамера вартістю 800 грн;

- DVD-плеєр вартістю 1 000 грн;

- тумба під телевізор вартістю 500 грн;

- скляний столик вартістю 2 000 грн;

- телевізор кольоровий PHILIPS вартістю 2 000 грн;

- телевізор кольоровий SAMSUNG вартістю 3 000 грн;

- меблі для вітальні, вартістю 3 000 грн;

- пуфик 2 шт. вартістю 1 000 грн;

- меблі для передпокою, вартістю 3 000 грн;

- кухонні меблі та стіл вартістю 12 000 грн;

- холодильник вартістю 7 000 грн;

- морозильна камера горизонтальної заморозки вартістю 7 000 грн;

- морозильна камера вертикальної заморозки вартістю 2 500 грн;

- пральна машина Whirlpool вартістю 5 000 грн;

- кухонна стінка вартістю 1 500 грн;

- варочна поверхня SAMSUNG вартістю 5 500 грн;

- духова шафа SAMSUNG вартістю 6 000 грн;

- електрична духовка вартістю 1 500 грн;

- мікрохвильова піч вартістю 1 500 грн;

- посуд вартістю 3 000 грн.

Також указувала, що в період спільного проживання відповідач отримав прибуток від підприємницької діяльності в розмірі близько 6 000 000 грн та про наявність грошових коштів: на депозитному рахунку у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 500 000 грн та на депозитному рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 20 000 дол. США; готівкою у розмірі 1 500 000 грн.

Оскільки відповідач у позасудовому порядку не бажає поділити зазначене вище майно, ОСОБА_1 із урахуванням уточнених позовних вимог у порядку поділу майна подружжя просила залишити за нею:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- 50 % доходів від підприємницької діяльності відповідача за період 2007-2018 років;

- 50 % отриманої відповідачем пенсії за період 1994-2019 років;

- особисті речі та подарунки.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- у власність ОСОБА_2 виділено літак АН-2, двигун авіаційний АШ-62ІР, мисливську рушницю ІЖ 58 серійний номер НОМЕР_2 , котел для опалювання, бойлер для підігріву води об`ємом 10 літрів, одну супутникову антену з тюнером, один кондиціонер, дві люстри, одну шафу-купе, телевізор кольоровий SAМSUNG, варочну поверхню для приготування SAMSUNG;

- у власність ОСОБА_1 виділено одну супутникову антену з тюнером, один кондиціонер, дві люстри, дві бра, одну шафу-купе, комод, меблі для вітальні, два пуфика, телевізор PHILIPS, морозильну камеру вертикальної заморозки, посуд вартістю 3 000 грн;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що поділу між подружжям підлягає лише те майно, відносно якого доведено його наявність, вартість, період придбання, а також походження грошових коштів на його придбання. Ухвалюючи рішення по суті спору, суд урахував принцип рівності часток сторін у спільній сумісній власності, а також положення статті 71 СК України, згідно з якою речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що будинок АДРЕСА_2 є майном, успадкованим ОСОБА_2 після смерті його батьків. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з варіантом поділу майна подружжя, відображеному в резолютивній частині рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди, вирішивши питання про поділ майна подружжя та визнавши за сторонами право власності на деякі об`єкти спільного сумісного майна, не встановили вартість частки у цьому майні кожного з подружжя та не вирішили питання щодо необхідності компенсації вартості часток у спільному майні подружжя; зробивши висновок про відсутність у власності подружжя транспортних засобів, суди не перевірили, чи надавала позивачка згоду на їх відчуження; суди не врахували, що майно, набуте фізичною особою-підприємцем за рахунок коштів подружжя, також підлягає поділу незалежно від того, чи використовується воно у підприємницькій діяльності такою особою.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, позов задоволено частково, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частці в праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суди виходили з того, що з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13 березня 2019 року обсяг спільного сумісного майна подружжя, що заявлений позивачкою до поділу, складається виключно з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; коштів, отриманих відповідачем від підприємницької діяльності в період з 2007 року по 2018 рік; отриманої відповідачем пенсії за період з 1994 року по березень 2019 року.

Оскільки позивачка не надала доказів на підтвердження наявності передбачених у статті 70 СК України підстав для відступу від рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суди не вважали за можливе визнати за позивачкою право власності на всю спірну квартиру, поділивши її між сторонами порівну.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поділ доходів відповідача від здійснення підприємницької діяльності та отриманої ним пенсії, суди виходили з того, що вказані суми є не чистим прибутком, а сукупністю коштів, з яких сплачувалися обов`язкові платежі, понесені витрати на підтримання підприємницької діяльності та які використані відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою в інтересах сім`ї. Доказів на підтвердження того, що на час виникнення спірних правовідносин відповідач зберігає отримані ним від здійснення підприємницької діяльності кошти, а також пенсію, позивачка не надала, як і не надала доказів використання таких коштів відповідачем не в інтересах сім`ї.

Позовні вимоги про залишення за позивачкою особистих речей та подарунків суди відхилили з посиланням на те, що ОСОБА_1 не конкретизувала перелік такого майна та не довела його наявності.

Аргументи учасників справи

10 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду підписану представником касаційну скаргу на вказані судові рішення та з урахуванням уточненої редакції скарги просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером та предметом спірних правовідносин, помилково вважаючи, що предметом поділу спільного майна між подружжям є виключно квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а також доходи відповідача від підприємницької діяльності та отримана ним пенсія. Позивачка вказує, що, уточнивши позовні вимоги, вона жодним чином не обмежувала загальний обсяг спільно нажитого подружжям майна, а лише конкретизувала, яке саме майно бажає залишити за собою в порядку поділу майна подружжя. Тобто, здійснюючи поділ квартири між сторонами в рівних частках, суди не надали оцінку значній кількості іншого спільного майна подружжя, яке залишається у власності відповідача. Позивачка також уважає помилковим висновок судів про те, що нею не доведено факт використання відповідачем доходів від підприємницької діяльності та пенсії не в інтересах сім`ї, оскільки відповідач також є учасником процесу та не довів належними й допустимими доказами факт відсутності на момент виникнення спірних правовідносин указаних коштів та їх використання в інтересах сім`ї.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в справі.

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони перебували у шлюбі з 03 вересня 1983 року по 18 липня 2017 року.

У період шлюбу подружжя на підставі договору-купівлі продажу № 12335 від 17 листопада 2010 року придбало квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією Пологівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_2 за період з 2010 по 2018 рік отримав 5 744 423,80 грн доходу від здійснення підприємницької діяльності. Розмір пенсії відповідача за період з 2001 року по березень 2019 року становить 459 981,74 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційну скаргу подано до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги про поділ майна подружжя, зазначивши перелік усього рухомого та нерухомого майна, набутого сторонами в період шлюбу. Остаточно уточнивши позовні вимоги згідно поданої 13 березня 2019 року заяви, позивачка просила в порядку поділу спільного майна подружжя зі всієї сукупності такого майна залишити за нею:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- 50 % доходів від підприємницької діяльності відповідача за період 2007-2018 років;

- 50 % отриманої відповідачем пенсії за період 1994-2019 років;

- особисті речі та подарунки.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

З урахуванням змісту поданої ОСОБА_1 заяви про уточнення позовних вимог від 13 березня 2019 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробив висновок про те, що предметом поділу між подружжям є виключно зазначена квартира та доходи відповідача, не врахувавши, що поділ майна подружжя здійснюється за наслідком установлення всього обсягу спільно нажитого майна, наявного на час фактичного припинення шлюбних відносин.

При цьому суди не встановили загальний обсяг майна, на яке поширюється правовий режим спільної сумісної власності сторін, перелік якого позивачка наводила у позовній заяві та частину з якого просила виділити їй у власність, а тому не здійснили розгляд справи в межах пред`явлених ОСОБА_1 позовних вимог, чим порушили норми процесуального права.

В силу положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального й процесуального права. У зв`язку з викладеним касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції як такі, що ухвалені без установленням фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

З прийняттям постанови суду касаційної інстанції рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2019 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов