РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 2-4553/2006

Провадження № 22-ц/4815/964/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: Виконавчий комітет Рівненської міської ради

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2006 року, ухваленого в складі судді Куцоконя Ю.П., дата складання повного тексту рішення не заначена, у справі № 2-4553/2006

в с т а н о в и в :

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позов мотивований тим, що з 29 березня 2001 року їй на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 . З метою покращення житлових умов відповідно до проекту виготовленого ТзОВ «Будпроект» та погодженого управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненськоїх міської ради розпочато реконструкцію частини будинку за рахунок добудови. Реконструкція будинку розпочата на земельній ділянці площею 242 кв.м. яка перебуває у її користуванні на підставі рішення виконкому Рівненської міської ради від 16 травня 1974 року №588/30.

У зв`язку з тим, що будівництво розпочато без належного дозволу Рівненської міськвиконкому та дозволу Рівненської міської ДАБІ воно є самочинним, однак не порушує прав інших осіб.

Просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку на АДРЕСА_1 , реконструкція якого проводиться за рахунок будівництва добудови відповідно до погодженого проекту.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2006 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку на АДРЕСА_1 , реконструкція якого проводиться за рахунок будівництва добудови відповідно до погодженого проекту.

У травні 2021 року особа яка не брала участі у справі ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зазначає, що вона співвласником іншої частини будинку по АДРЕСА_1 , проте, суд не залучив її в якості співвідповідача.

Зазначає, що матеріали справи не містять даних щодо звернення позивача до до компетентного органу із заявою про прийняття в експлуатацію самочинного будівництва та про оформлення права власності на збудоване приміщення, а також про відмову цих органів у вирішенні цього питання, у зв`язку з чим вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване приміщення незаконним.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Встановлено, що сторони є співвласниками жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по Ѕ частині.

Позивачкою у 2005 році виконано будівельні роботи з реконструкції своєї частини житлового будинку з добудовою без відповідного дозвільного документу, який дає право на початок виконання будівельних робіт

Добудова здійснена на земельній ділянці площею 242 кв.м. яка перебуває у користуванні позивача на підставі рішення виконкому Рівненської міської ради від 16 травня 1974 року №588/30.

Підстави набуття права власності, встановлені ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

На момент будівництва спірного нерухомого майна було чинним Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджене наказом Держбуду України 05.12.2000 N 273, яке встановлювало порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, еконструкції, технічного переоснащення, реставрації такапітального ремонту об`єктів .

Положення обов`язкове для застосування усіма суб`єктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої належності та джерел фінансування.

Дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об`єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів.

Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

Подання документів до інспекцій держархбудконтролю для одержання дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється забудовником (замовником) .

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку та отримати відповідний дозвіл на будівництво інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у визначеному порядку передбаченим ч.5 ст. 26 вищевказаного Закону.

Отже, передумовою для виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна є прийняття такого нерухомого майна в експлуатацію.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації;виконання підготовчих та будівельнихробіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на обєкт містобудування.

При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року у справі № 306/2140/17, від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року у справі №727/720/17, від 07 лютого 2018 року у справі № 127/18746/15-ц.

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача у компетентні органи із заявами про узаконення самочинного будівництва та відмову таких органів в його узаконенні, що дає підстави для висновку, що спір щодо узаконення самочинного будівництва відсутній.

Суд не може підміняти собою діяльність органів Держархбудконтролю по питаннях прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна.

Крім того, особи, які володіють майновими правами щодо предмета позову або щодо земельної ділянки, на якій здійснюється самочинне будівництво, мають бути залучені до справи як відповідачі або співвідповідачі.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, ухвалив рішення, яким вирішив питання про права та обов`язки співвласника будинку ОСОБА_2 , у той час як вона не був залучена до участі у справі.

З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача. Таким чином судові витрати понесенні ОСОБА_2 підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, ст.376 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2006 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1362,50 грн. понесені у зв`язку із розглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2021 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.