____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3185/21
Провадження № 2/947/1661/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Салтан Л.В,

за участю секретаря Громико В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 28 січня 2021 року надійшов позов ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 шкоди завданої смертю, фізичної особи у розмірі 320000 грн. та щомісячні платежі у розмірі 500 грн., посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10.01.2018 року, автомобіль під керуванням ОСОБА_3 наїхав на ОСОБА_4 , яка 20.01.2018 року від отриманих тілесних ушкоджень померла. Після її смерті лишився малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 відповідно до розпорядженням Миколаївської РДА № 257/А-2018 від 18.07.2018 року було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2 . Таким чином, малолітній син ОСОБА_2 має право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника.

Від представника відповідача надана письмова заява про розгляд справи без участі сторони відповідача та надано письмовий відзив в якому заперечується проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача та на цей час відповідача не визнано винним у скоєнні кримінального чи адміністративного правопорушення.

Представник позивача 23 березня 2021 року подав до суду відповідь на відзив в якому не погодився із позицією відповідача враховуючи наявний факт смерті та обов`язок відшкодування моральної шкоди та відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, заподіяної внаслідок смерті годувальника спричиненої джерелом підвищеної небезпеки цивільно-правова відповідальність власника якого перед третіми особами застрахована, врегульована Цивільним кодексом України ( далі ЦК ).

Так згідно з ч.1,2 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальний порядок та підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначені статтями 1166,1167 ЦК.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 1,2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ( ч.1 ст. 1194 ЦК).

Згідно вимог ст. 1200 ЦК у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів ( ч. 2,3 вищезазначеної статті ).

Правовідносини пов`язані із виплатою страховою компанією страхового відшкодування також врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон №1961-ІV).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону №1961-ІV визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до вимог п. 35.1. ст. 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. ( п. 36.1 ст. 36 Закону №1961-ІV).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), а якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (( п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV).

Як встановлено судом, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно з лікарського свідоцтва про смерть №272 від 22 січня 2018 року смерть ОСОБА_4 настала внаслідок травми при зіткненні з легковим автомобілем .

За змістом витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2018 року до реєстру внесені відомості про кримінальне провадження під № 0000023 на підставі того, що 10.01.2018 року, приблизно о 22:05 годин на вул. Балківська,14/1 в Суворовському районі м. Одеси сталася ДТП: по вул. Балківська з боку вул. Краснослобідський узвіз у напрямку вул. Маловського рухався автомобіль «TYOTA-COROLA», р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину по врегульованому пішохідному переходу, в результаті наїзду пішохіду заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забиття головного мозку, перелому основи черепу, відкритих переломів обох кісток правої гомілки. Госпіталізована до МКЛ-1 м. Одеси.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 на час скоєння ДТП була застрахована відповідно до полісу № АК/7512267, строк дії з 06.11.2017 року по 05.11.2018 року в ПрАТ «УСК «Княжна ВІєнна Іншуранс Груп».

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю останнього є ОСОБА_4 .

Згідно з наданих сторонами доказів вбачається лише наявність факту смерті ОСОБА_4 матері малолітнього ОСОБА_5 , внаслідок травм отриманих під час ДТП.

Згідно з п.16 Постанова №4 Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» 01.03.2013 р. відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові, що завдана шкоди у відповідному розмірі.

Приймаючи до уваги відсутність звернення осіб в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , а також інших осіб до страхової компанії остання не проводила перевірку даного страхового випадку.

Єдиним доказом, який підтверджує факт причетності до смерті ОСОБА_4 саме водія транспортного засобу, застрахованого в ПрАТ «УСК «Княжна ВІєнна Іншуранс Груп» є відомості про внесення відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомлення про проведення досудового розслідування.

Однак дані письмові документи не можуть вважатись допустимими доказами у відповідності до вимог ст. 72 ЦПК, так як згідно частини другої даної статті обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження факту того що смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок ДТП за участю саме транспортного засобу «ТYOTA-COROLA» р/н НОМЕР_2 цивільно-правову відповідальність за яку повинна нести саме відповідач до суду не надано.

Факт відсутності будь яких рішень, якими встановлена причетність до смерті ОСОБА_4 ( вироку, постанови у кримінальному або адміністративному провадженні, висновку перевірки по страховому випадку самої страхової компанії ) свідчать про передчасність звернення в інтересах малолітнього ОСОБА_2 його законних представників, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог які не є доведеними у судовому процесі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10-13, 258, 259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди у розмірі 320000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 500 грн.- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2021 року.

Суддя Салтан Л. В.