Дата документу 16.09.2021
Справа № 334/7544/20
Провадження № 2/334/1266/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Добрєва М.В.,

при секретарі Череп М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішенням суду, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішенням суду.

В обґрунтування позову зазначав, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року, яке набрало законної сили 18.03.2011 року, по справі № 2-543/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу булено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики в розмірі 43560,00 грн., суми сплаченого державного мита 435,60 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120,00 грн., витрати пов`язані з наданням правової допомоги 500,00 грн., а всього стягнуто 44516,60 грн.

23.03.2011 року на виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, строком пред`явлення до 18.03.2012 року.

21.04.2011 року з метою примусового виконання рішення державним виконавцем Хортицького ВДВС ЗМУЮ відкрито виконавче провадження № 26056871, яке було закінчено 29.03.2012 року у зв`язку з направленням до виконання до Ленінського ВДВС.

19.04.2012 року Ленінським ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження № 29572452.

15.05.2012 року було описано та арештоване нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС від 24.12.2012 року було призначено експерта та запропоновано про авансувати підготовку висновку судовим експертом про вартість нерухомого майна в розмірі 3000,00 грн., з яких позивач сплатила 1000,00 грн. у поверненні яких їй було відмовлено.

Будь-яких дій з вказаним майном не було здійснено, а ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.04.2013 року акт було скасовано як незаконний, а також скасована постанова про призначення експерта від 24.12.2012р.

У 2016 році позивач повідомила ВДС про працевлаштування боржника ОСОБА_2 до ТОВ «Запоріжграждантранс». Тому, 19.04.2016 року виконавчий лист № 2-543/11 знову було направлено до Хортицького ВДВС, оскільки територіально підприємство, на яке був працевлаштований боржник, знаходиться в Хортицькому районі.

У зведене виконавче провадження державним виконавцем Хортицького ВДВС у виконавчому провадженні № 50673237 винесена постанова про об`єдання виконавчих проваджень у зведене, де були об`єднані: ВП № 53012828 про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ Хортицького району суми боргу у розмірі 6481,20 грн.; ВП № 47744950 про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ Хортицького району 3825,12 грн.; ВП № 510366725 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 44615,60 грн.; ВП № 51985934 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОТП Банк суми боргу у розмірі 136509,80 грн.; ВП № 50673237 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 11488,86 грн.; ВП № 50673194 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 416,75 грн.

Сума за зведеним виконавчим провадженням становить 203337,34 грн.

29.06.2017 року державним виконавцем Галь М.І. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника та направлено за місцем роботи боржника.

Із заробітку боржника на користь позивача було перераховано 267,64 грн.

Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби місто Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито ВП № 60797743, де виконавчий документ перебуває дотепер.

Вважає, що за 9 років державними виконавцями не було здійснено жодних дієвих дій по виконанню рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.03.2011 року. Державним виконавцем лише формально розшукувалося майно ОСОБА_2 . З 2011 року до 2017 року, майже шість років відповідачем затягується проведення реальних, впливових дій виконавця, що призвело до утворення боргу ОСОБА_2 також перед іншими особами, що в сукупності фактично знищило шанси позивача на отримання коштів. Позивачка вважає, що діями та бездіяльністю державного виконавця їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює 50832,00 грн., що дорівнює 1500,00 євро і є мінімальним розміром в аналогічних справах в практиці ЄСПЛ.

28.01.2021 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету. Зазначається, що посилання позивача на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2020р. по справі № 334/816/20 безпідставні, вказує, що ані в описовій, ані в резолютивній частинах вказаної ухвали судом не зазначається про встановлення факту протиправності дій посадових осіб. Крім того, позивач не надав доказів, які підтверджували факт заподіяння їй моральних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

15.02.2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що несе відповідальність держава, презумуються. Вважає відзив не обґрунтованим, який не спростовує зазначені в позовній заяві фактичні обставини та обґрунтування позовних вимог.

19.03.2021 року від відповідача Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що 22.10.2019 року до відділу надійшов виконавчий напис № 9962 від 24.09.2019р. виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» боргу в сумі 27786,58 грн.

03.12.2019 року позивачем була подана заява згідно виконавчого листа № 2-543/11 від 23.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44615,60 грн.

Державним виконавцем Ратніковим Є.О. було винесено постанову про об`єднання виконавчих провадження № 61251868 від 12.02.2020р.

Державним виконавцем був зроблений вихід за адресою, яка вказана у виконавчому документі: АДРЕСА_2 , але потрапити до квартири не можлива. Про що був складений акт державного виконавця.

Згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником ОСОБА_2 зареєстровано житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно рішення суду від 16.04.2013 року по справі № 334/918/13-ц про скасування акту опису й арешту майна складеного державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ Персидською Т.О. 15.05.2012р. встановлено, що самочинно побудований житловий будинок літ.Е не пройшов державної реєстрації та його не було прийнято в експлуатацію.

Сума зведеного виконавчого провадження становить 72402,18 грн., а згідно ст..48 Закону України «Про виконавче провадження» п.7 у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється.

Державним виконавцем направлено запити для виявлення майна та банківських рахунків боржника. Стан зведеного виконавчого провадження відкрито.

Вважає, що вказані позивачем моральні страждання щодо погіршення стану здоров`я, а саме критичного зниження гемоглобіну є лише припущенням, оскільки не надано жодного доказу, що у позивача не існувало певної хвороби до моменту заподіяння, на думку позивача, моральної шкоди. З 2014 року по 2020 рік позивачем не було подано жодної скарги на дії державного виконавця, а додані заяви позивача до органу державної виконавчої служби є лише її зверненнями з приводу отримання інформації щодо перебігу виконавчого провадження. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Огійченко Є.В., яка діє на підставі доручення Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 17.11.2020р. № 789, позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року, яке набрало законної сили 18.03.2011 року, по справі № 2-543/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу булено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики в розмірі 43560,00 грн., суми сплаченого державного мита 435,60 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120,00 грн., витрати пов`язані з наданням правової допомоги 500,00 грн., а всього стягнуто 44516,60 грн.

23.03.2011 року на виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, строком пред`явлення до 18.03.2012 року.

21.04.2011 року з метою примусового виконання рішення державним виконавцем Хортицького ВДВС ЗМУЮ відкрито виконавче провадження № 26056871, яке було закінчено 29.03.2012 року у зв`язку з направленням до виконання до Ленінського ВДВС.

19.04.2012 року Ленінським ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження № 29572452.

15.05.2012 року було описано та арештоване нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС від 24.12.2012 року було призначено експерта та запропоновано про авансувати підготовку висновку судовим експертом про вартість нерухомого майна в розмірі 3000,00 грн., з яких позивач сплатила 1000,00 грн. у поверненні яких їй було відмовлено.

Будь-яких дій з вказаним майном не було здійснено, а ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.04.2013 року акт було скасовано як незаконний, а також скасована постанова про призначення експерта від 24.12.2012р.

У 2016 році позивач повідомила ВДС про працевлаштування боржника ОСОБА_2 до ТОВ «Запоріжграждантранс». Тому, 19.04.2016 року виконавчий лист № 2-543/11 знову було направлено до Хортицького ВДВС, оскільки територіально підприємство, на яке був працевлаштований боржник, знаходиться в Хортицькому районі.

У зведене виконавче провадження державним виконавцем Хортицького ВДВС у виконавчому провадженні № 50673237 винесена постанова про об`єдання виконавчих проваджень у зведене, де були об`єдані: ВП № 53012828 про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ Хортицького району суми боргу у розмірі 6481,20 грн.; ВП № 47744950 про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ Хортицького району 3825,12 грн.; ВП № 510366725 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 44615,60 грн.; ВП № 51985934 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОТП Банк суми боргу у розмірі 136509,80 грн.; ВП № 50673237 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 11488,86 грн.; ВП № 50673194 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 416,75 грн.

Сума за зведеним виконавчим провадженням становить 203337,34 грн.

29.06.2017 року державним виконавцем Галь М.І. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника та направлено за місцем роботи боржника.

Із заробітку боржника на користь позивача було перераховано 267,64 грн.

Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби місто Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито ВП № 60797743, де виконавчий документ перебуває дотепер.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала на те, що за 9 років державними виконавцями не було здійснено жодних дієвих дій по виконанню рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.03.2011 року. Державним виконавцем лише формально розшукувалося майно ОСОБА_2 . З 2011 року до 2017 року, майже шість років відповідачем затягується проведення реальних, впливових дій виконавця, що призвело до утворення боргу ОСОБА_2 також перед іншими особами, що в сукупності фактично знищило шанси позивача на отримання коштів. Позивачка вважає, що діями та бездіяльністю державного виконавця їй спричинена моральна шкода.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову .

Суд вважає обґрунтованими доводи відзиву відповідача про недоведеність позивачем факту спричинення їй моральних страждань бездіяльністю державного виконавця, в чому конкретно полягають її немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Крім того, з 2014 року по 2020 рік позивачем не було подано жодної скарги на дії державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки з представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає моральна шкода, до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішенням суду - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.