Справа № 758/7902/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

в складі: головуючий - суддя Ковбасюк О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання Кулай О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ХАРЧОВА КОМПАНІЯ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацій та штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з означеним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що наказом відповідача від 13.06.2019 року № 87к/тр він був переведений з посади юрисконсульта на посаду заступника директора з правових питань та йому відповідно до умов трудового договору (контракту) від 13 червня 2019 року був встановлений посадовий оклад в розмірі 22000,00 грн. на місяць, який відповідно до додаткової угоди № 1 від 30.10.2020 до трудового договору (контракту) був збільшений до 25000,00 грн. на місяць. Рішенням єдиного учасника відповідача від 28.04.2021 року позивач був звільнений із займаної посади 29.04.2021 року, однак, йому у день звільнення не було видано належно оформлену трудову книжку та не проведено розрахунки, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем із заробітної плати за березень та квітень 2021 року на загальну суму 24274,38 грн., грошової компенсації за не використані 5 днів щорічної відпустки в сумі 4080,90 грн., компенсації, передбаченої статутом та контрактом в сумі 147411,46 грн.., а також штрафних санкцій, передбачених контрактом, в сумі 171685,84 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь означені суми заборгованості.

Ухвалою судді від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для подання відзиву.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 1, ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив проводити судове засідання за відсутності представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактично обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з довідкою ТОВ «УКРАЇНСЬКА ХАРЧОВА КОМПАНІЯ» № 0 від 31.03.2021, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 10 січня 2013 року.

Наказом відповідача від 13.06.2019 року № 87к/тр, виданого на підставі рішення загальних зборів учасників відповідача, оформленого протоколом від 12.06.2019 року № 33, позивач був переведений з посади юрисконсульта на посаду заступника директора з правових питань ТОВ «УКРАЇНСЬКА ХАРЧОВА КОМПАНІЯ».

13 червня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір (контракт), згідно умов якого позивачу був встановлений посадовий оклад в розмірі 22000,00 грн. на місяць, а додатковою угодою № 1 від 30.10.2020 р. до контракту позивачу був встановлений посадовий оклад в розмірі 25000,00 грн. на місяць.

Згідно з п.п. 3.9 контракту при припиненні повноважень (припиненні цього Контракту) працівнику виплачується компенсація у розмірі, що дорівнює заробітній платі (посадовому окладу) працівника за шість календарних місяця, що передують місяцю припинення повноважень працівника (припиненню цього Контракту).

Відповідно до п. 6.1. контракту, цей контракт набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом 3 (трьох) років.

Рішенням єдиного учасника відповідача від 28.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. за реєстровим № 1265, позивач був звільнений із займаної посади 29.04.2021 року.

За твердженням позивача, у день звільнення відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми, належні йому при звільненні, не видав належно оформлену трудову книжку та до цього часу не провів з позивачем розрахунок.

Судом беруться до уваги такі його доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано.

14 травня 2021 року позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про розрахунок та видачу документів, яка була вручена відповідачу 15.05.2021 року, про що свідчить трекінг відправлення Укрпошти № 711.

Відповідно до довідки відповідача № 0 від 31.03.2021, сукупний нарахований дохід позивача за період з січня 2018 по березень 2021 року склав 1000868,48 грн.

Згідно з розрахунковими листками відповідача, позивачу було нараховано заробітну плату: за 20 робочих днів лютого 2021 року у розмірі 25000,00 грн. з урахуванням індексації, за 22 робочих дні березня у розмірі 25000,00 грн. з урахуванням індексації, за 20 робочих днів квітня 2021 року у розмірі 23975,23 грн. з урахуванням індексації

Згідно з розрахунковим листком відповідача за квітень 2021 року розмір заборгованості із заробітної плати перед позивачем на кінець місяця, після утримання ПДФО в 4315,54 грн. та військового збору в 359,63 грн., становив 19540,87 грн.

Згідно розрахунку при звільненні № 8 від 19.05.2021, відповідачем нараховано позивачу компенсацію за не використані 5 днів щорічної відпустки на суму 4080,90 грн.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс- Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (Іещіітаїе ехресіаііоп) стосовно ефективного здійснення права власності.

У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Згідно зі ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оплату праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 24274,38 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів) із розрахунку: 19540,87 грн. (сума визнаної відповідачем заборгованості із заробітної плати перед позивачем після утримання податків і зборів) х 100% : 80,5%.

Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зауважує, що згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Ураховуючи зазначене, непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати включає:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, до складу фонду додаткової заробітної плати входять суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Згідно з п. 2 розділу II Порядку № 100 у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 2 п. 8 розділу IV Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Згідно з абз. 5 п. 4 розділу III Порядку якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 р. № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів становила: лютий - 20, березень - 22.

За останні два календарні місяці (лютий, березень), що передують місяцю звільнення (квітень), позивачу була нарахована заробітна плата на загальну суму 50249,70 грн (без утримання податків й інших обов`язкових платежів) із розрахунку: 25000,00 грн (посадовий оклад за лютий) + 83,99 грн (індексація зарплати за лютий) + 25000,00 грн. (посадовий оклад за березень) + 165,71 грн. (індексація зарплати за березень), що підтверджується розрахунковими листками за лютий, березень 2021 року та довідкою відповідача від 31.03.2021 р. № 0.

Згідно вищезазначених розрахункових листків число відпрацьованих позивачем робочих днів у лютому 2021 року становило 20 днів, у березні 2021 року - 22 дні. Сумарно за два місяці 42 робочих дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача без утримання податків й інших обов`язкових платежів становила 1196,42 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів) із розрахунку: 50249,70 грн. : 42 робочих дні.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 30.04.2021 року по 07.06.2021 року включно в сумі 28714,08 грн із розрахунку: 1196,42 грн. (середньоденна заробітна плата) х 24 робочих днів (кількість робочих днів за період із 30.04.2021 року по 07.06.2021 року включно).

Суд вважає таку його вимогу обгрнутованою у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача передбаченої контрактом та статутом компенсації в розмірі 6 посадових окладів, що становить 147411,46 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з пунктами 11 та 13 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. N 170, умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників, з якими укладається контракт, визначаються угодою сторін. Розміри виплат не можуть бути меншими, ніж передбачено чинним законодавством, угодами і колективним договором, і залежать від виконання умов контракту. У контракті може бути передбачено додаткові пільги,гарантії та компенсації, не встановлені чинним законодавством, за рахунок коштів роботодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Згідно зі ст.ст. 28, 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Відповідно до п. 7.1. Статуту відповідача органами Товариства є Загальні збори учасників та Виконавчий орган. Загальні збори учасників Товариства є вищим органом товариства (п. 7.1.1. статуту).

Відповідно до п. 7.2.1 статуту, загальні збори учасників Товариства можуть вирішувати будь-які питання діяльності Товариства.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та п. 7.2.2 Статуту відповідача до компетенції Загальних зборів учасників Товариства належить обрання одноосібного виконавчого органу Товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу Товариства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 42 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" посадовими особами товариства є члени виконавчого органу, наглядової ради, а також інші особи, передбачені статутом товариства. Винагорода за виконання посадовою особою своїх обов`язків та надання їй інших благ можуть здійснюватися виключно на умовах та підставах, зазначених у договорі між нею і товариством.

Згідно з ч. 13 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим.

Відповідно до п. 7.13.1 Статуту відповідача виконавчим органом Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства, є колегіальний орган - Дирекція. Членами Виконавчого органу є Директор і Заступник директора з правових питань. Обрання членів Виконавчого органу Товариства здійснюється Загальними зборами учасників Товариства. З членами Виконавчого органу Товариства укладається цивільно-правовий договір або трудовий договір (контракт). При припиненні повноважень члену Виконавчого органу Товариства виплачується компенсація у розмірі, зазначеному в цивільно-правовому договорі або трудовому договорі (контракті), але не менше ніж винагорода члена Виконавчого органу Товариства за шість календарних місяців, що передують місяцю припинення повноважень члена Виконавчого органу Товариства.

Згідно з п.п. 3.9 Контракту при припиненні повноважень (припиненні цього Контракту) працівнику виплачується компенсація у розмірі, що дорівнює заробітній платі (посадовому окладу) працівника за шість календарних місяця, що передують місяцю припинення повноважень працівника (припиненню цього Контракту).

Судом встановленого, що рішенням вищого органу відповідача про звільнення позивача контракт та повноваження позивача як члена виконавчого органу відповідача були припинені 29 квітня 2021 року.

Відповідно до розрахунку при звільненні № 8 від 19.05.2021 року, заробітна плата позивача за шість календарних місяців, що передували місяцю звільнення (припинення повноважень) позивача, становить 147411,46 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів) із розрахунку: 22000,00 грн. (заробітна плата за жовтень 2020 року) + 25000,00 грн. (заробітна плата за листопад 2020 року) + 25077,77 грн. (заробітна плата за грудень 2020 року) + 25083,99 грн. (заробітна плата за січень 2021 року) + 25083,99 грн. (заробітна плата за лютий 2021 року) + 25165,71 грн. (заробітна плата за березень 2021 року).

Ураховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації при звільненні у розмірі 6 посадових окладів, що становить 147411,46 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 171685,84 грн. суд зауважує, що за положеннями ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому сторони можуть обумовлювати додаткові умови трудових взаємовідносин, зокрема, строк дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці, умови розірвання договору.

Відповідно до п.п. 3.1 укладеного сторонами контракту, за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Товариство зобов`язується виплачувати Працівнику основну заробітну плату (посадовий оклад).

Відповідно до п.п. 4.3 Контракту, у випадку порушення підпункту 3.1 та/або підпункту 3.8 та/або підпункту 3.9 цього Контракту Товариство зобов`язується сплатити працівнику штрафні санкції в розмірі, що дорівнює невиплаченим працівнику сумам.

Як встановлено судом, відповідачем було порушено умови підп. 3.1. контракту стосовно виплати позивачу заробітної плати у розмірі 24274,38 грн. (без урахування податків і зборів) та підп. 3.9 контракту стосовно виплати позивачу компенсації при припиненні контракту у розмірі 6 посадових окладів в сумі 147411,46 грн. (без урахування податків і зборів), що загалом становить 171685,84 грн.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 171685,84 грн. за порушення умов контракту.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ХАРЧОВА КОМПАНІЯ» на користь ОСОБА_1 :

24274,38 грн. нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати;

28714,08 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

4080,90 грн. грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки;

147411,46 грн. грошової компенсації;

171685,84 грн. штрафних санкцій.

3518,93 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ХАРЧОВА КОМПАНІЯ», місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, .

Повний текст рішення складено 17 серпня 2021 року.

Суддя О. О. Ковбасюк