Номер провадження: 22-ц/813/2836/21
Номер справи місцевого суду: 509/3161/15-ц
Головуючий у першій інстанції Курочка В.К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О. М.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та пені а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 13 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрCиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 125 000,00 доларів США, зі сплатою 12,8 процентів річних, з кінцевим строком повернення кредиту 12 червня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрCиббанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладено договори поруки № 211446 та № 211447, відповідно до яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, як солідарні боржники.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належно не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 01 липня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 120 594,07 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 108 727,28 доларів США, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 11 866,79 доларів США, а також нарахована пеня у розмірі 63 473,56 грн, з якої: пеня за прострочення сплати кредиту 19 805,40 грн, пеня за прострочення сплати процентів за період з 01 липня 2014 року по 01 липня 2015 року 43 668,16 грн, ПАТ «Укрсиббанк» просило стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача фінансових послуг.

Посилаючись на те, що банк порушив її права, як споживача банківських послуг, ввів її в оману, поклавши на неї витрати пов`язані у зв`язку із знеціненням національної валюти України, не визначив у кредитному договорі детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та подорожчання кредиту, не довів до неї інформацію про витрати, пов`язані з купівлею доларів США, просила поновити її порушене право шляхом визнання з 13 червня 2008 року за ПАТ «УкрСиббанк» обов`язку несення валютних ризиків знецінювання гривні відносно долара США; зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» привести кредитний договір у відповідність до постанови Національного банку України (далі НБУ») від 10 травня 2007 року № 168, а саме: доповнити положенням про витрати, які пов`язані з купівлею доларів США (курсову різницю маржу банку) з метою погашення кредиту і процентів по ньому; визнати припиненим її зобов`язання перед банком за кредитним договором; зобов`язати банк повернути їй надлишково сплачені грошові кошти у розмірі 288 228,00 грн.

Короткий зміст рішення судів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2008 року

№ 0 станом на 01 липня 2015 року, у розмірі 120 594,07 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 108 727,28 доларів США, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 11 866,79 доларів США, а також нараховану пеню у розмірі 63 473,56 грн, з якої: пеня за прострочення сплати кредиту 19 805,40 грн, пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 43 668,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2008 року № 0 станом на 01 липня 2015 року, у розмірі 120 594,07 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 108 727,28 доларів США, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 11 866,79 доларів США, а також нараховану пеню у розмірі 63 473,56 грн, з якої: пеня за прострочення сплати кредиту 19 805,40 грн, пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 43 668,16 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник ОСОБА_1 неналежно виконує умови кредитного договору, а тому вимоги банку про стягнення з неї та поручителів заборгованості за кредитним договором, є обгрунтованими. Суд вважав безпідставними посилання відповідачів на те, що сплачені ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору платежі банк зараховував на різні рахунки, а тому наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд виходив з того, що волевиявлення сторін в момент укладання кредитного договору від 13 червня 2008 року було вільним, відповідало її внутрішній волі, зміст кредитних договорів не суперечив закону та іншим актам цивільного законодавства, під час укладення кредитного договору банк надав ОСОБА_1 всю необхідну інформацію відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема про істотні умови кредитного договору, сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, щомісячні платежі, а також попередив ОСОБА_1 про абсолютне значення подорожчання кредиту на 208 098,11 доларів США, що підтверджується графіком платежів до кредитного договору. Доводи ОСОБА_1 про те, що банк ввів її в оману, не попередивши про валютні ризики, які виникли у зв`язку із знеціненням гривні по відношенню до долара США, що змушувало її купувати долари США на погашення кредиту, внаслідок чого сума кредиту у гривневому еквіваленті значно зросла, на що вона не розраховувала, виходячи з курсу гривні по відношенню до долара США станом на день отримання кредиту, внаслідок чого вона переплатила банку 288 228,00 грн, суд вважав необгрунтованими, оскільки умовами договору чітко визначено, що отримання і повернення кредитних коштів та сплата процентів за їх користуванні здійснюється у доларах США.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року змінено в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 і ОСОБА_6 пені на користь ПАТ «УкрСиббанк», зменшивши її суму до 3 974,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що при укладенні кредитного договору сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, проте з урахуванням висновку судово-економічної експертизи від 25 вересня 2017 року № 17-1145/1146, яким встановлено завищення банком розміру нарахованої пені на 59 498,67 грн, апеляційний суд дійшов до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру пені, що підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителів.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року скасовано, справу напралено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалючи рішення Верховний суд зазначив, що змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк», апеляційний суд покладався на висновок судово-економічної експертизи від 25 вересня 2017 року № 17-1145/1146, яким встановлено розмір заборгованості позичальника за кредитним договором.

Однак такий висновок суду апеляційної інстанції є передчасним, оскільки суд його дійшов внаслідок неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та неправильного застосування норм матеріального права, якими врегульовані зазначені правовідносини.

Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявній у матеріалах справи вимозі ПАТ «УкрСиббанк» про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, що була направлена на адресу позичальника та поручителів 28 вересня 2009 року, а отже не з`ясували, коли настав строк повного виконання зобов`язання за кредитним договором та не перевірили правильність нарахованої банком заборгованості за кредитним договором з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Перевірка та з`ясування зазначених обставин справи може вплинути і на правовідносини, які виникли за договорами поруки, зокрема, щодо її чинності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.10.2021 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 черпня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та пені а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" - прийнято до провадження.

Призначено розгляд справи в судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на „25 лютого 2021 р. на 11 год. 00 хв.

25 лютого 2021 року розгляд справи було відкладено на 02.09.2021 року за клопотанням ОСОБА_2 .

07 червня 2021 року АТ «Укрсиббанк» подано письмові пояснення до заперечень на апеляційну скаргу з урахування постанови Верховного суду від 02.09.2020 року у даній справі, відповідно до яких, представник банку щодо вимоги від 28 вересня 2009 року зазначив наступне.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 на 01.07.2015 року, доданої до позовної заяви Банку, станом на 14.09.2009 року за ОСОБА_1 обліковувалась прострочена заборгованість за наданим кредитом в розмірі 172,94 дол США та прострочена заборгованість за процентами в розмірі 681,39 дол США.

У зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та відсотків у встановлені договором строки, Банком було направлено вимогу від 28 вересня 2009 року.

В тексті вимоги Банк посилається на положення п. 12.1 кредитного договору № 0 від 13.06.2008 року, відповідно до умов якого Сторони погодили, що у випадку неналежного виконання умов кредитного договору на направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості на 01.07.2015 року, доданої до позовної заяви Банку, 12.10.2009 року (тобто через 12 днів після направлення Банком вимоги) позичальником ОСОБА_1 здійснено погашення за наданим кредитом у розмірі 354,16 дол США (залишок простроченої заборгованості - 0,00) сплачено 681,45 дол США процентів (залишок простроченої заборгованості за процентами 0,00) всього сплачено 1 035,61 дол США. Зазначене підтверджується наданою позичальником до суду копією квитанції № 48 від 12 жовтня 2009 року про погашення кредитної заборгованості на загальну суму 1 035,61 дол США.

Представник Банку зазначає, що відповідно до п. 4 статті 11 Закону України «про захист прав споживачів» у редакції станом на дату направлення Банком вимоги від 28.09.2009 року та усунення Позичальником ОСОБА_1 порушень умов кредитного договору, що у встановлені вимогою та кредитним договором строки шляхом сплати простроченої заборгованості в загальному розмірі 1 035,64 дол США, вимога Банку від 28.09.2009 року втратила чинність і не призвела до зміни строку виконання основного зобов`язання в 2009 році.

Позичальник продовжувала здійснювати оплати в рахунок погашення кредиту впродовж п`яти років та припинила сплачувати кошти в жовтні 2014 року. Зазначене підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості на 01.07.2015 року, відповідно до якої 12.09.2014 року Позичальник здійснила останній платіж по кредиту в загальному розмірі 2 200,00 USD, з яких 367,10 USD тіло кредиту, 1832,90 USD проценти. Вказаний факт не оспорюється відповідачем, як вбачається з тексту апеляційної скарги ОСОБА_1 .

З огляду на припинення погашень з боку позичальника на адресу позичальника та поручителя 20.03.2015 року (відмітка на штрих-коді рекомендованого повідомлення) банком було направлено вимоги від 19.03.2015 року про необхідність усунення порушень договору. Конверт з вимогою від 19.03.2015 року, що був направлений на адресу позичальника, повернувся 24.04.2015 року з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання. Копії вказаних документів були надані до позовної заяви.

Враховуючи вищевказане, положення пункту 12.1 кредитного договору, строк повернення кредиту настав на 41-й день з дати відправлення Банком вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто 30.04.2015 року.

У вказаний термін відповідачі поршень договору не усунули, у зв`язку з чим 17.07.2015 року Банком пред`явлено позов про стягнення заборгованості.

16 липня 2021 року АТ «Укрсиббанк» подано до суду апеляційної інстанції заяву про закриття провадження у зв`язку з відсутністю спору, та зазначено, що сторонами зобов`язання за кредитним договором № 0 від 13.06.2008 року, укладеного з ОСОБА_1 здійснено часткове погашення заборгованості, а АТ «Укрсиббанк» частково прощення боргу.

02.09.2021 року в судове засідання з`явилися відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7

ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила суд закрити провадження у справі. Також, апелянтом надано суду довідку №25-6/578 від 09.07.2021 року відповідно до якої станом на 09 липня 2021 року кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Укрсиббанк», що випливає з договору про надання споживчого кредиту № 00 від 13 червня 2008 року відсутня.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу також підтримував, просив суд закрити провадження у справі.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Під час розгляду справи суди встановили, що 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 125 000,00 доларів США, зі сплатою 12,8 процентів річних, з кінцевим строком повернення до 12 червня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладено договори поруки

№ 211446 та № 211447, відповідно до яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 13 червня 2008 року № 0 у повному обсязі як солідарні боржники.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 01 липня 2015 року банк нарахував ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2008 року у розмірі 120 594,07 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 108 727,28 доларів США, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 11 866,79 доларів США, а також нарахована пеня у розмірі 63 473,56 грн, з якої: пеня за прострочення сплати кредиту 19 805,40 грн, пеня за прострочення сплати процентів за період з 01 липня 2014 року по 01 липня 2015 року 43 668,16 грн.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 25 вересня 2017 року № 17-1145/1146, складеного Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), згідно з умовами договору та приведених розрахунків, на підставі наявних в матеріалах справи первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку банку, станом 01 липня 2015 року становить: по тілу кредиту та процентам 120 762,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2 536 638,56 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 108 722,00 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту 3 953,36 доларів США, прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 12 040,30 доларів США, а також нарахована пеня 3 974,89 грн.

Встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (по сплаті процентів за кредит, пені, штрафів та погашення основної суми боргу) перед банком станом 01 липня 2015 року проведено з відхиленнями від вимог кредитного договору та розрахункових документів щодо видачі та погашення кредиту, що привело до необґрунтованого завищення банком заборгованості за кредитним договором на вказану дату на загальну суму 55 964,96 грн, у тому числі: завищення заборгованості за кредитом у розмірі 5,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 110,91 грн, заниження заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 173,51 доларів США, шо за офіційним курсом НБУ становить 3 644,62 грн, завищення нарахованої пені у розмірі 59 498,67 грн.

Згідно довідки №25-6/578 від 09.07.2021 року наданої ПАТ "Укрсиббанк" ОСОБА_1 , станом на 09 липня 2021 року кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Укрсиббанк», що випливає з договору про надання споживчого кредиту № 00 від 13 червня 2008 року відсутня.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, рішення суду першої інстанції вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

13 червня 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №0, за яким банк надав ОСОБА_1 споживчий кредит в сумі 125 000 доларів США строком до 12.06.2026 р. зі сплатою 12,80% річних за користування грошовими коштами. При цьому ОСОБА_1 зобов`язалась повертати суму кредиту та сплачувати відсотки ануїтетними платежами по 1483,27 доларів щомісячно. (а.с. 16-34)

Наданий ОСОБА_8 кредит був забезпечений порукою ОСОБА_2 згідно договору поруки № 211446 від 13.06.2008 року та ОСОБА_9 згідно договору поруки № 211447 від 13.06.2008 року які прийняли на себе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за невиконання нею зобов`язань за кредитним договором. (а.с. 35-40)

Своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не виконує в наслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Спір виник з приводу належності виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором і наявності підстав для визнання цього договору таким, що припинив дію, а зобов`язання за кредитним договором - припиненими.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частини перша та друга статті 303 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій).

Згідно з ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Таким чином, у цій справі, позивачу належало доводити наявність заборгованості у відповідача, надаючи відповідні докази.

16 липня 2021 року АТ «Укрсиббанк» подано до суду апеляційної інстанції заяву про закриття провадження у зв`язку з відсутністю спору, та зазначено, що сторонами зобов`язання за кредитним договором № 0 від 13.06.2008 року, укладеного з ОСОБА_1 здійснено часткове погашення заборгованості, а АТ «Укрсиббанк» частково прощення боргу.

Позивачем вказано, що після часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 та часткового прощення боргу ПАТ «Укрсиббанк» - 09.07.2021 року зобов`язання за кредитним договором № 0 від 13.06.2008 року є припиненими.

Таким чином, у зв`язку з врегулювання відносин АТ «Укрсиббанк» зазначає, що не має вимог (претензій) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 за кредитним договором № від 13.06.2008 року.

Також, в судовому засіданні ОСОБА_1 надано довідку №25-6/578 від 09.07.2021 року відповідно до якої станом на 09 липня 2021 року кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Укрсиббанк», що випливає з договору про надання споживчого кредиту № 00 від 13 червня 2008 року відсутня.

З огляду на вищевказане, позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та пені задоволенню не підлягає.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання сторін про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору з огляду на наступне.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим же позовом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову

На момент пред`явлення позову предмет спору не був відстуній ,а тому підстав закриття провадження в суді апеляційної інстанції немає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції».

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Посилання відповідача ОСОБА_1 у зустрічному позові, що банк ввів її в оману, не попередив про валютні ризики, які виникли у зв`язку із знеціненням гривні по відношенню до долара США, примусив її купувати долари США для погашення кредиту, внаслідок чого у гривневому еквіваленті сума кредиту значно зросла, на що вона не розраховувала, і виходячи з курсу гривні по відношенню до долара США станом на день отримання кредиту вона вже переплатила банку 288 228 грн., які її банк зобов`язаний повернути, судом першої інстанції до уваги не приймає з наступних підстав.

Кредит ОСОБА_1 отримала в іноземній валюті 125 000 доларів США і зобов`язалась повернути банку кредит та виплатити проценти теж у доларах США.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела друго сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Також у п. 19 зазначеної вище постанови Пленум Верховного Суду України, що помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Будь-яких допустимих доказів введення її позивачем в оману при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 суд не надала.

Пленум ВССУ в п. 16 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями) роз`яснив, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив також, що протягом більше шести років ОСОБА_1 виконувала обов`язки за кредитним договором і не заявляла про порушення банком її прав споживача при укладенні кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. п. "в" п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, понесені ним судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягають частковому стягненню з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 у розмірі 2009,7 грн (дві тисячі дев`ять кривень сім копійок).

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року скасувати в частині задоволення позовну Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та постановити в цій частині нове рішення яким, у задоволенні позовну Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стянути з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2009,7 грн (дві тисячі дев`ять кривень сім копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.09.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе