Справа № 431/1268/21
Провадження №2/431/362/21
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2019 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Пелих О.О.,

за участі секретаря Бітарової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ «Служби у справах дітей» Старобільської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа відділ «Служби у справах дітей» Старобільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2009 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Практично після народження дитини відповідач обрав байдужу поведінку стосовно доньки. У подальшому ситуація не змінилася. У зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.

У зв`язку з наведеним просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з`явилися, просили провести розгляд справи без їх участі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, про час, місце та дату судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином через пошту та шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.20, 33), тому згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим про дату, час і місце судових засідань. Заяв про відкладання розгляду справи, про причини неявки, про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Відзиву на позов суду не надав.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділу «Служба у справах дітей» Старобільської міської ради Луганської області Сісецька О. А. в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, просила ухвалити рішення на розсуд суду.

На підставі п. п. 2, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

14 вересня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.04.2005 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області (а.с. 9)

09.12.2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.12.2009 року серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області (а.с.10).

Згідно довідки від 03.02.2021 № 32, виданої Старобільським ліцеєм № 3, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 10 класі Старобільського ліцею №3, її батько ОСОБА_2 не займається вихованням доньки, не утримує матеріально, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням ( а.с.12).

Відповідно до вимог ст. ст. 48, 51 Конституції України, - кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Дитинство і батьківство охороняються державою.

Ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, передбачає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати до самостійного життя.

Ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Дослідивши матеріали справи, позицію позивача, її представника, третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб між батьками дитини розірвано, відповідач участі у вихованні доньки не бере, не цікавиться навчальним процесом, не відвідує батьківські збори, обрав байдужу поведінку щодо виховання доньки, що підтверджується довідкою Старобільського ліцею №3 та матеріалами справи.

Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте суд вважає, що немає підстав вважати і не знаходить виняткового випадку і конкретних обставин справи для вирішення питання про не позбавлення батьківських прав відповідача, тому що таких конкретних обставин і виняткового випадку у суді не встановлено.

Відповідач до наступного часу не змінила свого ставлення до дитини.

Враховуючи вище наведене, проаналізувавши в сукупності надані докази, а також беручи до уваги те, що згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Питання стягнення судового збору з відповідача судом не вирішується, оскільки позивачем та її представником це питання не порушується.

На підставі ст.ст. 164, 165, 166, ст. ст.180-182 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265, ч.1 ст. 281 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ «Служби у справах дітей» Старобільської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Нижнєвартовск Тюменської області відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Старобільськ Луганської області.

Копію заочного рішення надіслати відповідачеві відповідно до ст. 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суду Луганської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Пелих