КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Кибукевич О.Є.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09 липня 2017 року у виконавчому провадженні № 52424456,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргоюна постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.07.2017 року за виконавчим провадженням № 52424456 про стягнення з неї виконавчого збору в розмірі 236 629,36 грн.

В обґрунтування поданої скарги скаржник, посилаючись на положення статей 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження № 52424456, вказує, що оскаржувану постанову прийнято до прийняття постанови про закриття виконавчого провадження, що не відповідає положенням частини третьої статті 40 Закону, а також без урахування положень статті 27 Закону, якою, до внесення змін до Закону 28.08.2018 року, було передбачено стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.05.2021 скаргу задоволено. Поновлено строк на оскарження постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.07.2017 року у виконавчому провадженні № 52424456. Визнано протиправною та скасовано постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції у місті Києві від 09.07. 2017 року у виконавчому провадженні № 52424456 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 236 629,36 грн. (т. 2, а.с. 126-131).

В апеляційній скарзі державний виконавець, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилається на те, що при вчиненні дій щодо винесення оскаржуваної постанови ним було дотримано вимог Закону України "Про виконавче провадження" (т. 2, а.с. 136-140).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.06.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху (т. 2, а.с. 147, 148).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.07.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 154-156).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.07.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду (т. 2, а.с. 157).

Представник боржника у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, про час там місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в апеляційній скарзі державного виконавця міститься клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю державного виконавця, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши представника боржника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.07.2017 року державний виконавець, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», у межах виконавчого провадження ВП № 52424456, виніс постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 236 629,36 грн.

08.07.2019 року державним виконавцем винесено постанову про зміну сторони виконавчого провадження, а саме - замінено стягувача з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

06.09.2019 року до Шевченківського відділу ДВС надійшло клопотання стягувача про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повною сплатою заборгованості згідно виконавчого документу.

01.06.2020 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рибчинського О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 52424456.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, виконавче провадження № 52424456 відкрито 04.10.2016 року, державний виконавець, розраховуючи суму виконавчого збору, мав керуватись нормами Закону України «Про виконавче провадження», які діяли до внесення змін до статті 27 Закону та якими передбачалося, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а не 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, згідно змін, внесених до Закону.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній станом на 04.10.2016 року (далі - Закону (у редакції станом на 04.10.2016 року)), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону (у редакції станом на 04.10.2016 року) у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Разом з тим, з липня 2018 року до Закону «Про виконавче провадження» внесено зміни (набрали чинності 28.08.2018 року), зокрема до ч. 2 ст. 27 відповідно до яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що постанова державного виконавця від 09.07.2017 року, винесена у межах виконавчого провадження ВП № 52424456 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 236 629,36 грн. не відповідає вимогам частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час її винесення, адже сума виконавчого збору - 236 629,36 грн. дорівнює 10 відсоткам суми, що підлягає примусовому стягненню з ОСОБА_2 .

Тобто, державний виконавець під час винесення постанови від 09.07.2017 року керувався положеннями ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», зміни до якої було внесено 03.07.2018 року, а набрали законної сили 28.08.2018 року.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Доводи апелянта не мають жодного правового підґрунтя та не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, оскільки суперечать положенням закону, які визначають дію актів цивільного законодавства у часі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09 липня 2017 року у виконавчому провадженні № 52424456 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська