Ухвала

Іменем України

14 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 754/3288/21

провадження № 61-15243ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва ОСОБА_3, третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: зобов`язати Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію розірвати контракт достроково з директором Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва (далі - КНП «Консультативно-діагностичний центр») ОСОБА_3 ; стягнути з Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_2 2 514 240 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути з директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 17 348 256 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо зобов`язання Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації розірвати контракт достроково з директором КНП «Консультативно-діагностичний центр» ОСОБА_3 та відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 3 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що у провадженні цього суду є справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету України штраф у розмірі 681 грн. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог до директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишено без руху і надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали, і роз`яснено позивачу про наслідки не виконання вимог ухвали.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 в частині вимог до директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди постановлено вважати неподаним та повернуто заявнику на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач не усунула недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом.

14 червня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року та від 17 травня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року та від 17 травня 2021 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року та від 17 травня 2021 року залишено без руху. Роз`яснено заявнику право в п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали усунути виявлені недоліки, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

01 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду матеріали на усунення недоліків її апеляційної скарги. На виконання вимог ухвали суду в частині зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року з огляду на наявність в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення копії цієї ухвали 24 квітня 2021 року заявник вказала, що додатковим доказом неотримання нею оскаржуваної ухвали суду є та обставина, що 23 квітня 2021 року вона заходила на пошту для отримання поштової кореспонденції та не мала жодних підстав витрачати час на відвідування пошти наступного дня.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року визнано підстави пропуску ОСОБА_1 строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року неповажними. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року на підставі частини четвертої статті 357 ЦПК України.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наведені у клопотанні ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року є неповажними, так як заявник отримала копію зазначеної ухвали 23 квітня 2021 року, а з апеляційною скаргою звернулася лише 14 червня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, та не надала доказів існування істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення відповідної процесуальної дії.

10 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що в оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд свідомо змінив дату отримання нею ухвали місцевого суду від 30 березня 2021 року з 29 квітня 2021 року на 23 квітня 2021 року. Вона жодного разу не знайомилася з матеріалами справи. Користуючись її юридичною необізнаністю, суддя Деснянського районного суду міста Києва незаконно утримувала цю справу з березня 2021 року, оскільки виключно адміністративний суд має повноваження розглядати позови щодо бездіяльності районної державної адміністрації.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України визначають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» та від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 1291 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 03 грудня 2003 року) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13, рішення від 25 жовтня 2015 року) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з поштовим конвертом Київського апеляційного суду за ідентифікатором поштового відділення 753, ОСОБА_1 отримала копію ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року 23 квітня 2021 року.

Строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали закінчився 10 травня 2021 року.

Встановивши, що наведені у клопотанні ОСОБА_1 від 01 серпня 2021 року, поданому на усунення недоліків апеляційної скарги, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року є неповажними, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

При цьому апеляційний суд надав достатнє і належне обґрунтування причин відхилення доводів ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження як при залишенні апеляційної скарги без руху, так і при відмові у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що в оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд свідомо змінив дату отримання нею ухвали місцевого суду від 30 березня 2021 року з 29 квітня 2021 року на 23 квітня 2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки ухвали Київського апеляційного суду від 25 червня 2021 року (про залишення апеляційної скарги без руху) та від 30 серпня 2021 року (про відмову у відкритті апеляційного провадження) не містить інформації про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної ухвали місцевого суду від 30 березня 2021 року 29 квітня 2021 року.

Посилання заявника не те, що вона не знайомилася з матеріалами справи також є неспроможним, так як у справі наявні відомості про отримання нею копії оскаржуваної ухвали місцевого суду від 30 березня 2021 року 23 квітня 2021 року.

Інші аргументи касаційної скарги не стосуються оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

У зв`язку відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва ОСОБА_3, третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко