ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3413/20 Головуючий суддя І інстанції Омельченко К. О.
Провадження № 22-ц/818/1422/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Омельченко К.О., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 19314,65 грн за кредитним договором № б/н від 23.10.2018, зазначаючи, що відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та на підставі заяви отримала кредит в розмірі 10000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 20.12.2019 виникла заборгованість за кредитом в розмірі 19314,65 грн, з яких: 10348,21 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4851,00 заборгованість за простроченими відсотками, 2719,50 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, та штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн (фіксована частина), 895,94 грн (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року частково задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського буд. 1Д, , МФО №305299, IBAN № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитом за кредитним договором № б/н від 23.10.2018 у розмірі 10348 (десять тисяч триста сорок вісім) грн 21 коп. та судовий збір у розмірі 1126 (одна тисяча сто двадцять шість) грн 25 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення про відмову у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині рішення просить залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23.10.2018 відповідачем також було підписано Паспорт споживчого кредиту.

Відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: 1. тип кредиту; 2. суму ліміту; 3. строк договору та строк кредитування; 4. спосіб та строк надання кредиту; 5. процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду; 6. тип процентної ставки; 7. платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця; 8. орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; 9. реальна річна процентна ставка; 10. порядок повернення кредиту; 11. наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: - розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою; - процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін.

Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Послався на те, що стягнення відсотків передбачене ст. 1048 ЦК України, а неустойки ст. 624 ЦК України.

ОСОБА_1 не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення районного суду відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

До апеляційної скарги було додано нові докази виписку по рахункам ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи поважність причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції позивач зазначив, що про підстави відмови в частині позовних вимог позивач дізнався безпосередньо з судового рішення; надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи суд не пропонував.

Колегія суддів вважала, що позивачем не було доведено наявності поважних причин пропуску строку подання доказів до суду першої інстанції, визначеного нормами ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України.

Вказані норми передбачають, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд відхилив посилання позивача на те, що додаткові докази не витребовувались судом, оскільки нормою ч. 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також, суд зазначив, що Банком надано виписку по рахунку ОСОБА_2 , тоді як відповідачем у цій справі є ОСОБА_1 , що свідчить про те, що вказаний доказ не є належним, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування.

Зазначене стало підставою для того, щоб ухвалою від 15.01.2021 у прийнятті вказаного доказу позивачу було відмовлено.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З огляду на те, що банком рішення суду оскаржене лише в частині відмови у стягненні коштів, то відповідно до норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення районного суду не перевіряється та не переглядається.

Згідно із п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині не відповідає.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що вбачається зі ст. 610 ЦК України.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тому з огляду на зазначене можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 23.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», згідно якої отримала кредит у розмірі 10000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому розмір кредитного ліміту в заяві-анкеті не зазначено, однак доводи позивача в цій частині не спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Як зазначив представник позивача, банком в повному обсязі виконано взяті на себе обов`язки в частині надання кредитних коштів відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Разом з тим, у зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе обов`язків з повернення кредитних коштів станом на 20.12.2019 виникла прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 19314,65 грн, з яких: 10348,21 грн заборгованість за простроченим тілом кредита, 4851,00 заборгованість за простроченими відсотками, 2719,50 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, та штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн (фіксована частина), 895,94 грн (процентна складова).

Задовольняючи частково вимоги позову, районний суд свої висновки мотивував тим, що судом встановлено наявність заборгованості в розмірі 10348,21 грн за простроченим тілом кредиту. Враховуючи відсутність доказів щодо погашення відповідачем кредиту, суд зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості в лише у розмірі 10348,21 грн за простроченим тілом кредиту.

Суд вважав, що позивач не довів укладання договору кредиту на зазначених у позові умовах і при цьому зазначив, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд також послався на те, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів, пені та штрафу, виходячи з ненадання позивачем належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги.

Колегія суддів не погоджується з висновками районного суду щодо відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по нарахованих відсотків за користування кредитом, штрафу. Крім того колегія суддів звертає увагу, що позовних вимог про стягнення пені позивач до суду не заявляв і вони не були предметом позову.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони з урахуванням загальних вимог щодо юридичної визначеності як однієї із умов для вільного волевиявлення заявника мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк за змістом визначених у ст.ст. 77-80 ЦПК України вимог щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів та процесуального обов`язку доказування, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

У частині третій статті 100 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору.

Позивач на обґрунтування доводів позову також посилався на вищевказані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як на невід`ємні частини договору споживчого кредитування, укладеного між сторонами.

На обґрунтування своїх висновків суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України правильно послався на праві висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права щодо порядку укладення договору споживчого кредиту, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги наявний у справі паспорт споживчого кредиту з підписом відповідача, в якому зазначені інформація та контактні дані кредитора, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші істотні умови договору кредиту (а.с. 10-12).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відсотками, нарахованими на прострочений кредит (підвищені відсотки згідно зі ст. 625 ЦК України) та штрафами.

Суд першої інстанції всупереч норми ст. 89 ЦПК України не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Суд не надав належної оцінки тому факту, за відповідач внаслідок підписання Паспорту споживчого кредиту погодилась із умовами договору споживчого договору про отримання готівкових коштів з використанням платіжної карти у межах пільгового періоду (а.с. 10-12).

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 вказаного Закону кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності).

Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Зі змісту наданого банком в суді першої інстанції Анкети-заяви від 23.10.2018 та паспорту споживчого кредиту вбачається, що вказані вимоги Закону у даному випадку позивачем були дотримані (а. с. 12-16).

Суд не звернув уваги, що згідно Анкеті-заяви від 23.10.2018 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_2 до її підписання отримала на руки вказані Умови і Правила у паперовому вигляді разом з пам`яткою клієнта та і тарифами банку, та надала свою згоду, що те, що банк у подальшому каналами зв`язку буде ї повідомляти про наступну зміну вказаних умов та правил, з якими вона має самостійно ознайомлюватися на сайті банку в мережі Інтернет, з чим вона погодилась шляхом підписання цього документу (а.с. 9).

У наданому до суду першої інстанції банком Паспорті споживчого кредиту, який відповідає вказаним вимогам закону, та який містить підпис ОСОБА_1 , зазначена процентна ставка: у межах пільгового періоду 0,00001% річних; поза межами пільгового періоду 43,2% річних для картки «Універсальна» або 42% для картки «Універсальна голд»; поза межами пільгового періоду і погашенню кредита мінімальним платежами під 52,84% та 53,36 % річних відповідно; процентна ставка, яка застосується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4 % та 84 % річних відповідно; розмір щомісячних платежів (5%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця, штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

При цьому позичальник своїм підписом підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, а також отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, у тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України:

1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту позичальник ОСОБА_1 відповідно до статей 626, 627, 628, 634ЦК України добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Саме до таких правових висновків щодо застосування норм права до спірних правовідносин дійшов касаційний суд при аналогічних обставинах справи у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, які суд апеляційної інстанції враховує відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідач не надала до суду своїх заперечень проти змісту наданих позивачем вищевказаних документів та їх зміст не оспорювала, тому відповідно до принципу змагальності колегія суддів вважає доведеним заявлені у позові підстави про укладення договору кредиту відповідно до наведених норм ст.ст. 626-628, 634 ЦК України на вищевказаних умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Ураховуючи викладене, оскільки сторонами було належним чином погоджені умови споживчого кредиту, зокрема: процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх і порядок нарахування, позичальник отримала платіжну картку, за допомогою якої вона користувався цим кредитом, то у даному випадку крім заборгованості за тілом кредиту з неї відповідно до наведених норм ст.ст. 526, 549, 638, 1048, 1050 ЦК України підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за простроченими відсотками 4851 грн, та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України 2719,50 грн, а також штраф в розмірі 500 грн (фіксована частина) плюс 895,94 грн (процентна складова), який дорівнює 1395,94 грн. - відповідно до наданого позивачем розрахунку, який відповідачем всупереч його процесуального обов`язку не була спростований.

З огляду на викладене, слід визнати, що суд всупереч ст.ст. 81, 89, 263 ЦПК України належним чином не дослідив надані банком докази про видачу відповідачу кредиту, що доведено вищевказаними доказами та розрахунками. Суд не врахував, що зазначені докази відповідачем також не спростовано. З урахуванням того, що відповідач була належним чином повідомлена судом відповідно до передбаченого у ст.ст. 128-131 ЦПК України порядку, свої заперечення не зазначила і надані позивачем докази не спростувала.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд порушив норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги спростовують висновки суду, тому відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову і в цій частині постановляє нове судове рішення про задоволення позову повністю: стягнення заборгованості за простроченими відсотками 4851 грн, та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України 2719,50 грн, а також штраф у розмірі 1395,94 грн, а всього 8966,44 грн.

Відповідно до відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського буд. 1Д, , МФО №305299, IBAN № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитом за кредитним договором № б/н від 23.10.2018 за простроченими відсотками 4851 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят один) гривень, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України 2719 (дві тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 50 копійок, а також штраф у розмірі 1395,94 (тисяча триста дев`яносто п`ять) гривень 94 копійки, а всього 8966 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят шість) гривень 44 копійки.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року в іншій частині, про стягнення тіла кредиту на суму 10348,21 грн, не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського буд. 1Д, , МФО №305299, IBAN № НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів після її вручення лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 вересня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.