Справа № 127/6720/21
Провадження № 2/127/1186/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про стягнення безпідставно списаних коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Чорний у березні 2021 року звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про стягнення безпідставно списаних коштів.

Позов мотивовано тим, що 19.05.2014 року між сторонами було укладено договір № Н031024788 про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток.

Відповідно до п. 2.1, п. 2.3 договору банк відкриває держателю відповідний картковий рахунок у валюті рахунку, надає картку держателю, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки (п. 2.1 договору). Держатель отримує картку у порядку, визначеному договором і правилами та використовує її для здійснення розрахунків (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 3.1.1 договору відповідач зобов`язаний відкрити позивачу картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні для забезпечення здійснення розрахунків за допомогою картки чи її реквізитів.

Згідно п. 3.1.3 банк зобов`язаний здійснювати розрахункове обслуговування платіжних операцій держателя з карткою/картковим рахунком, зараховувати кошти, перераховані на картковий рахунок держателя та дебетувати картковий рахунок держателя на суми операцій з використанням карток та суми винагороди (комісій) банку згідно тарифів банку; зберігати кошти держателя на картковому рахунку, тощо.

Позивач підтверджує, що має відкритий рахунок у банку та платіжку картку для його обслуговування, що видана банком.

За інформацією банку номер карткового рахунку позивача № НОМЕР_1 змінено автоматично на номер рахунку № НОМЕР_2 .

Реквізити карткового рахунку позивача, відкритого у банку з використанням реквізитів IBAN є номер рахунку НОМЕР_3 звіт рахунок по даному рахунку за період з 01.11.2020 року по 02.03.2021 року.

Відповідно до п. 6.5 договору банк несе відповідальність, зокрема за негайне припинення розрахунків з використанням картки, блокування картки і за сплату всі авторизованих, після прийняття відповідного повідомлення від держателя, платіжних операцій.

Позивач стверджує, що 02.11.2020 року відповідачем неправомірно було списані тричі кошти з вищевказаного карткового рахунку: 1 018,98 грн.; 310,00 грн.; 210,00 грн., всього на загальну суму 1 538,98 грн.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму безпідставно списаних коштів з карткового рахунку позивача у загальному розмірі 1 726,74 грн., що включає безпідставно списані кошти: 01.11.2020 року в сумі 1 018,98 грн.; 01.11.2020 року 310,00 грн., 01.11.2020 року 210,00 грн. та пеню у розмірі 187,76 грн. за несвоєчасне повернення коштів.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в ході судового розгляду заперечив проти позову, в подальшому 16.08.2021 року надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2021 року, у даній цивільній справі позовну заяву прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Запропоновано відповідачу надати суду, а в копії позивачу, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, відзив на позов з наданням усіх доказів, якими обґрунтовуються заперечення, з підтвердженням направлення відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.05.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № H031024788 про видачу та обслуговування міжнародних платіжних карток (особистих).

Відповідно до п. 2.1, п. 2.3 договору банк відкриває держателю відповідний картковий рахунок у валюті рахунку, надає картку держателю, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки (п. 2.1 договору). Держатель отримує картку у порядку, визначеному договором і правилами та використовує її для здійснення розрахунків (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 3.1.1 договору відповідач зобов`язаний відкрити позивачу картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні для забезпечення здійснення розрахунків за допомогою картки чи її реквізитів.

Згідно п. 3.1.3 банк зобов`язаний здійснювати розрахункове обслуговування платіжних операцій держателя з карткою/картковим рахунком, зараховувати кошти, перераховані на картковий рахунок держателя та дебетувати картковий рахунок держателя на суми операцій з використанням карток та суми винагороди (комісій) банку згідно тарифів банку; зберігати кошти держателя на картковому рахунку, тощо.

За інформацією банку номер карткового рахунку позивача № НОМЕР_1 змінено автоматично на номер рахунку № НОМЕР_2 .

Реквізити карткового рахунку позивача, відкритого у банку з використанням реквізитів IBAN є номер рахунку НОМЕР_3 звіт рахунок по даному рахунку за період з 01.11.2020 року по 02.03.2021 року.

Відповідно до п. 6.5 договору банк несе відповідальність, зокрема за негайне припинення розрахунків з використанням картки, блокування картки і за сплату всі авторизованих, після прийняття відповідного повідомлення від держателя, платіжних операцій.

01.11.2020 року з рахунку позивача було списано кошти на загальну суму 1 538,98 грн., що підтверджується звітом рахунком за період з 01.11.2020 року по 02.11.2020 року.

02.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів на його рахунок, що зареєстрована відповідачем 02.11.2020 року.

Також 02.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського відділення поліції ГУНП у Вінницькій області із заявою про те, що 01.11.2020 з картки ОСОБА_1 було незаконно списано кошти трьома платежами на загальну суму 1 538,98 грн.

Відповідачем позивачеві на вказану заяви надано відповідь про відмову в поверненні суми коштів спірної транзакції у розмірі 1 538,98 грн. та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.

Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Приписами ч. 1 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

В судовому засіданні не доведено, що позивач вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунку.

Згідно з вимогами ст. 1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, що якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Нормами ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» визначено, що суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем.

Відповідно до вимог п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Приписами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з-поміж іншого визначено, що неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Також визначено, що неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Крім того, визначено, що неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Згідно із вимогами ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Приписами ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи. Електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання. Учасник платіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторства електронного документа на переказ. У разі недотримання зазначених вимог банк або інша установа - учасник платіжної системи несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Згідно з вимогами п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку.

Доводи представника відповідача щодо недоведеності саме позивачем безпідставності списання з його рахунку грошових коштів відповідачем не можуть бути прийняті до уваги судом з огляду на наступне.

Приписами пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року (втратило чинність на підставі постанови Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року) було визначено, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, на що вказав у своїй правовій позиції Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року в справі № 202/10128/14ц.

Аналогічні норми викладені у пунктах 8 та 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (чинне), відповідно до яких, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналізом вищевказаних норм та правового висновку Верховного суду встановлено, що обов`язок з доказування та доведення, що саме дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції - покладено саме на банк.

Тому доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем безпідставності списання грошових коштів з його рахунку є необґрунтованими.

У судовому засіданні, з-поміж іншого, встановлено, що позивач відразу 02.11.2020 року, як дізнався про списання коштів з його рахунку, звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно списаних коштів. Дані обставини, відповідачем жодним чином не спростовані, а доказів на підтвердження того, що банком проведено розслідування, в ході якого встановлено, що операція, заявлена клієнтом як спірна, виконана згідно із усіма вимогами платіжної системи, суду не надано. Тому суд доходить висновку, що позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно списаних коштів - невідкладно.

Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін, згідно з якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Лазаренко та інші проти України» (№ 70329/12, п. 37) вказує на те, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

Оскільки відповідачем жодних доказів, які б безспірно доводили, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не надано, суд доходить висновку про несанкціоноване списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача.

Нормами ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

В судовому засіданні не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що позивач вчиняв будь-які розрядження про списання грошових коштів зі свого рахунку, також як і нічим не підтверджено, що він вчиняв будь-які дії, що могли б призвести до списання грошових коштів, зокрема не доведено, що він складав платіжні доручення та скеровував їх до АТ «ОТП Банк», ані письмово, ані у електронному вигляді із використанням електронної системи «ОТР SMART», або у будь-який інший спосіб, так само, як і не доведено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18) зроблено висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на викладене, у позивача виникло право на нарахування банку пені у розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу (02.11.2020 року) по день написання позовної заяви (02.03.2021 року), що становить 187,76 грн.

Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості).

Тому з рахунку позивача списання коштів було вчинено відповідачем незаконно, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягаю задоволенню, через що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти в загальній сумі 1 726,74 грн.

На підставі приписів ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 76-81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про стягнення безпідставно списаних коштів задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів з карткового рахунку № НОМЕР_3 , відкритого в Акціонерному товаристві «ОТП Банк» у загальному розмірі 1 726 (одна тисяча сімсот двадцять шість) гривень 74 копійки, з яких: 1538 гривень 98 копійок безпідставно списані кошти, 187 гривень 76 копійок пеня.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач Акціонерне товариство «ОТП Банк», місцезнаходження: вул. Жилянська, 43, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21685166.

Суддя