КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 404/4677/20-ц

09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, у якому просив суд визнати недостовірною та такою, що принизила честь та гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 інформацію, а саме: «третій абзац публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5, розміщений о 20:53 год. у мережі Інтернет, на офіційній сторінці ОСОБА_2 (електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі Facebook: «ІНФОРМАЦІЯ_6», шляхом розміщення публікації в мережі Інтернет, на офіційній сторінці ОСОБА_2 (електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі Facebook, щодо факту спростування інформації, яка була нею заявлена та не відповідає дійсності у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням та розміщення тексту судового рішення.

В обґрунтування позову зазначав, що позивач, згідно з рішенням тринадцятої сесії Кіровоградської обласної ради, призначений на посаду генерального директора КНП «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради», з 1993 року займається трудовою діяльністю у галузі медицини і є лікарем з досвідом практичної та управлінської діяльності, керівником медичного закладу та вищого навчального закладу, депутатом Кіровоградської обласної ради 2010-2014 років, народним депутатом VIII скликання Верховної Ради України, громадським діячем та особою, з чіткими моральними цінностями, активною суспільною позицією та численними здобутками у сфері покращення заходів охорони здоров`я, запроваджувачем та виконувачем численних громадських програм та проектів, спрямованих на покращення життя мешканців регіону. Позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_5 о 20:53 год. у мережі Інтернет, на офіційній сторінці у Facebook, відповідач (виконувачка обов`язків міністра охорони здоров`я України з 01 серпня 2016 року по 04 вересня 2019 року, лікарка, громадська діячка, раніше директорка гуманітарних ініціатив Світового Конгресу Українців) розмістила пост, що містить недостовірні відомості про позивача:

«Сьогодні ввечері біля мого будинку невідомий чоловік вкрай зухвало намагався мене сфотографувати, пхавши телефон мені в обличчя. Він поводився дуже нахабно, наче хотів мене налякати.

Після цього він побіг і сховався в автівку, яка виїхала зі сторони офісу ОСОБА_3 . Мені вдалося сфотографувати цей автомобіль. Всередині, окрім інших, сидів чоловік дуже схожий на колишнього депутата ВРУ ОСОБА_1 від БПП, зараз члена партії Європейська Солідарність. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 також кандидат на посаду голови НСЗУ Національна служба здоров`я України, якого проштовхує на цю посаду міністр охорони здоров`я ОСОБА_6 , аби мати в цій інституції «свою людину».

Зараз ОСОБА_1 - головний лікар Кропивницького онкодиспансеру. Нещодавно його зловили на вимаганні хабаря в онкопацієнта. ІНФОРМАЦІЯ_8. Дуже достойний кандидат для того, аби очолити службу, у розпорядженні якої знаходяться мільярди коштів платників податків.

З адвокатом готую заяву до поліції. Мене так легко не налякати.

ІНФОРМАЦІЯ_3»

Позивачем стверджується, що публікація розміщена в мережі Інтернет на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та доступна для загального перегляду. На день пред`явлення даного позову до суду публікацію уподобало більше 20000 осіб, 1200 осіб прокоментували дану публікацію, 2200 осіб поділились інформацією, розміщеною в даній публікації на своїх соціальних сторінках в мережі Facebook. Офіційна сторінка відповідача має 345 525 осіб, які стежать за інформацією розміщеною у даному профілі.

Оціночні судження, які містяться щодо його імені, зазначені в абзаці першому та другому даної публікації, прокоментовані ним на його офіційній сторінці в мережі Інтернет на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач стверджував, що саме третій абзац публікації ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5, розміщений о 20:53 год.: - «ІНФОРМАЦІЯ_6» містить недостовірну інформацію, яка принижує його честь та гідність та найголовніше паплюжить його ділову репутацію.

Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що інформація про те, що позивача зловили на вимаганні хабара в онкопацієнта не є оціночними судженнями, оскільки містить фактичні дані та надає змогу перевірити висловлювання на предмет відповідності їх дійсності. Так, відповідно до листа Прокуратури Кіровоградської області № 04/2/2-84-20 від 30.06.2020 моніторингом даних Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що в період з 01.01.2020 по 25.06.2020 відомості про корупційні кримінальні правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у тому числі про повідомлення йому про підозру за вказаними фактами, до Реєстру не вносились. Слідчий відділ Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області листом № 61/СВ/1047/т від 02.07.2020 року повідомив, що станом на 02.07.2020 року слідчим відділом Управління відомості до ЄРДР щодо вчинення громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будь-яких злочинів не вносились, кримінальні провадження запитуваної категорії в провадженні не перебували. Головне управління національної поліції в Кіровоградській області листом № 34аз/02/27-2120 від 30.06.2020 проінформувало, що слідчими ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю АДРЕСА_1 не повідомлялось про підозру у скоєнні корупційних чи будь-яких інших кримінальних правопорушень. З огляду на зазначене, вважає, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, негативною щодо позивача, порушує та впливає на його немайнові права, його честь і гідність.

Вказував на те, що судом не було враховано, що поширена відповідачем інформація носила негативний характер та однозначно вказувала на причетність позивача до протиправної діяльності. При цьому, оспорювана інформація за своїм змістом не була критикою, оскільки містила в собі посилання на факти, на яких не існувало у дійсності, зокрема відсутні докази того, що з боку правоохоронних органів здійснюються кримінальні провадження за ст.. 368 КК України, в яких він є підозрюваним, обвинувачем або підсудним.

Крім того, вказував на те, що суд у рішенні вказує на те, що публікація містить посилання на веб-сайт видання «Українська Правда», де було розміщено статтю-джерело поданої у пості відповідача інформації. Однак, у зазначеній статті відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 «Зловили на вимаганні хабара».

Посилався на те, що вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав у зв`язку з тим, що ця вимога є похідною від вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гасюк А.В. просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення було враховано фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, а також вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_2 адвокат Гасюк А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, адвокат Поліщук Ю.Р. надіслала клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що 09.12.2021 року вона приймає участь в іншому судовому засіданні в Знам`янському міськрайонному суді Кіровоградської області.

Колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника, що не суперечить ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вислови відповідача не містять завідомо неправдивої інформації і надмірності оціночних суджень, натомість містить посилання на веб-сайт видання «Українська правда», де було розміщено статтю-джерело поданої у пості відповідача інформації, у зв`язку чим дійшов висновку про необґрунтованість позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною другою статті 9 Закону України "Про інформацію" визначено, що реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності сторін, закріплений у статті 12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Суд першої інстанції у порушення вимог статей 263-265 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, формально і узагальнююче вказав, що поширена відносно позивача інформація не містить неправдивої інформації і надмірності оціночних суджень.

При цьому суд не дав висловленню, яке просив спростувати позивач, належної правової оцінки; не зазначив, якими доказами, поданими відповідачем, ці обставини підтверджуються; якими доказами, поданими позивачем, вони спростовуються; не встановив, чи наведені в інформації обставини існували взагалі; не проаналізував, чи можливо перевірити їх на предмет відповідності дійсності та чи вони є фактичним твердженням; фактично самоусунувшись від вирішення справи у цій частині та встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Отже, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Так, зазначивши, що вислови, у спростуванні яких позивачу відмовлено, не містять завідомо неправдивої інформації і надмірності оціночних суджень, суд першої інстанції взагалі не проаналізував поширену нею інформацію на предмет розрізнення оціночних суджень від тверджень про факти.

Зокрема, суд не вказав, чому поширена інформація про позивача, а саме про те, що позивача зловили на вимаганні хабара в онкопацієнта, не містять завідомо неправдивої інформації і надмірності оціночних суджень та чому її неможливо перевірити як твердження про факти, оскільки містить конкретну інформацію про подію і про особу.

Ураховуючи, що поширена відповідачем інформація про позивача, а саме про те, що позивача зловили на вимаганні хабара в онкопацієнта, містить конкретну інформацію про подію і про особу, тобто її можливо перевірити як твердження про факти, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог з тих підстав, що поширена інформація не містить завідомо неправдивої інформації і надмірності оціночних суджень.

Посилання суду на те, що поширена інформація не містить завідомо неправдивої інформації і надмірності оціночних суджень, натомість містить посилання на веб-сайт видання «Українська правда», де було розміщено статтю-джерело поданої у пості відповідача інформацію, свідчить про те, що суд взагалі не досліджував статтю на веб-сайті видання «Українська правда», оскільки у статті на веб-сайті видання «Українська правда» твердження про те, що позивача зловили на вимаганні хабара в онкопацієнта відсутнє.

Визнаючи факт поширення інформації стосовно позивача, відповідач на порушення вимог статті 277 ЦК України, статей 12, 81 ЦПК України не надала суду першої інстанції належних, достатніх, достовірних і допустимих доказів, що така інформація є достовірною. Не надано будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини і суду апеляційної інстанції.

Натомість позивач надав суду належні та допустимі докази на спростування твердження відповідача про те, що позивача зловили на вимаганні хабара в онкопацієнта.

Так, відповідно до листа Прокуратури Кіровоградської області № 04/2/2-84-20 від 30.06.2020 моніторингом даних Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що в період з 01.01.2020 по 25.06.2020 відомості про корупційні кримінальні правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у тому числі про повідомлення йому про підозру за вказаними фактами, до Реєстру не вносились.

Слідчий відділ Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області листом № 61/СВ/1047/т від 02.07.2020 року повідомив, що станом на 02.07.2020 року слідчим відділом Управління відомості до ЄРДР щодо вчинення громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будь-яких злочинів не вносились, кримінальні провадження запитуваної категорії (за ознаками злочинів щодо корупційних діянь) в провадженні не перебували.

Головне управління національної поліції в Кіровоградській області листом № 34аз/02/27-2120 від 30.06.2020 проінформувало, що слідчими ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю АДРЕСА_1 не повідомлялось про підозру у скоєнні корупційних чи будь-яких інших кримінальних правопорушень.

За приписами статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності і честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист її гідності і честі, своєї ділової репутації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді генерального директора КНП «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради», а тому поширена стосовно нього недостовірна інформація принижує його гідність і честь, ділову репутацію. За таких обставин позивач має право на судовий захист своєї гідності і честі, ділової репутації.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає наведені в апеляційній скарзі доводи обґрунтованими, а аргументи відзиву безпідставними.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що внаслідок поширеної відповідачем негативної та недостовірної інформації позивачу була завдана моральна шкода, на відшкодування якої він просив стягнути з відповідача одну грн.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням змісту та характеру поширеної недостовірної інформації, встановлених судом порушень прав та законних інтересів позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань останніх, а також враховуючи вимоги позову, вважає обґрунтованими вимоги у цій частині, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги. Судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 5 255,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Визнати недостовірною та такою, що принизила честь та гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 інформацію, а саме: «третій абзац публікації від ІНФОРМАЦІЯ_5, розміщений о 20:53 год. у мережі Інтернет, на офіційній сторінці ОСОБА_2 (електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі Facebook: «ІНФОРМАЦІЯ_6», шляхом розміщення публікації в мережі Інтернет, на офіційній сторінці ОСОБА_2 (електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі Facebook, щодо факту спростування інформації, яка була нею заявлена та не відповідає дійсності у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням та розміщення тексту судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 255,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року.

Головуючий Судді: