Справа № 352/234/21
Провадження № 22-ц/4808/1213/21
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_1 і представника Загвіздянської ОТГ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Загвіздянської об`єднаної територіальної громади в особі сільського голови Ружанського Володимира Володимировича про поновлення на роботі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 04 червня 2021 року під головуванням судді Гриньків Д.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Загвіздянської ОТГ в особі сільського голови Ружанського Володимира Володимировича про поновлення на роботі.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, однак розпорядженням сільського голови Загвіздянської ОТГ за №62/02-10 від 30.10.2020 був звільнений із посади директора будинку культури с. Загвіздя. Позивач вважає, що справжньою причиною його звільнення стала участь у місцевих виборах, так як він висував свою кандидатуру на посаду голови Загвіздянської ОТГ. Зазначив, що після відмови у проведенні масштабного заходу, приуроченого до Дня захисника України в приміщенні будинку культури с. Загвіздя, до нього почали з презирством ставитися та намагалися звільнити. Вказав, що акти, відповідно до яких він був відсутній на роботі, не відповідають дійсності, а тому має бути поновленим на роботі.

Рішенням Тисменицького районного суду від 04 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що з рішенням суду не погоджується, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовані обставини справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення, невірне застосування процесуальних норм права.

Суд не врахував того факту, що примірник протоколу № 1 засідання комісії з службового розслідування щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 , який надала Загвіздянська об`єднана територіальна громада ОСОБА_1 не був належним чином оформлений, а саме не було підпису члена комісії ОСОБА_2 . Невідомо яким чином підпис з`явився на протоколі, який був поданий до суду.

Також суд не врахував розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_3 стверджувала, що всі члени комісії приходили перевіряти наявність ОСОБА_1 на робочому місці. Однак свідок ОСОБА_4 зазначив, що він особисто не перевіряв наявність ОСОБА_1 , але акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці підписував.

У зв`язку із викладеним сторона апелянта вважає, що позовні вимоги щодо поновлення на роботі є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Загвіздянська ОТГ подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, вірно встановивши обставини справи, а апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Апелянт жодним чином не оспорює висновки суду першої інстанції в частині встановлення фактів відсутності його на робочому місці в дні зафіксовані в Актах, а також недоведеності позивачем наявності поважних причин такої відсутності.

Факти прогулів фіксувалися з 01.10.2020 по 16.10.2020, а притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулось 30.10.2020. Тому позивач мав достатньо часу для того, щоб пояснити причини відсутності, надати докази цьому.

Позивач жодного разу не погоджував та навіть не повідомляв керівництво про своє відлучення з робочого місця чи причини відсутності на робочому місці.

Як вказує сам позивач, у всі дні коли зафіксована його відсутність, він їздив до іншого населеного пункту в м. Івано-Франківськ, проте жодного разу відрядження не оформляв, як це передбачено Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Мінфіну від 13.03.98р. № 59.

Факти відсутності ОСОБА_1 на роботі зафіксовано відповідними актами, які складено комісійно і підтверджено в судових засіданнях самим позивачем.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не оспорюється позивачем, обставини відсутності на робочому місці в дні, вказані в актах, не підлягають доказуванню, оскільки визнаються сторонами. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 і представника Загвіздянської ОТГ дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради ОТГ від 26.12.2019 затверджено графік роботи директора будинку культури на 2020 рік: щоденно з 13:00 год до 20:30 год, перерва на обід з 15:00 год до 15:30 год, неділя з 15:00 год до 20:00 год, вихідний день понеділок.

Відповідно до копії розпорядження голови Загвіздянської ОТГ за №157/02-07 від 01.10.2020 утворено комісію щодо відсутності на робочому місці (а.с. 28).

Згідно з актами про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 не з`явився на робочому місці 01.10.2020, 13.10.2020, 15.10.2020, 16.10.2020 з 13:00 год до 17:00 год (а.с. 7-8, 10-11).

З копій доповідних записок вбачається, що ОСОБА_5 01.10.2020, 13.10.2020, 15.10.2020, 16.10.2020, повідомляла позивача про необхідність виходу на роботу, однак останній жодних пояснень не надав (а.с. 29, 31, 33, 35).

Відповідно до копії розпорядження сільського голови Загвіздянської ОТГ за №169/02-07 від 20.10.2020 розпочато службове розслідування стосовно ОСОБА_1 за фактом його відсутності на роботі (а.с. 37).

З копії розпорядження сільського голови Загвіздянської ОТГ за №169/1/02-07 від 28.10.2020 директору будинку культури с. Загвіздя ОСОБА_1 запропоновано надати пояснення у письмовій формі до 17:00 год 29.10.2020 щодо причин його відсутності на робочому місці 01.10.2020, 13.10.2020, 15.10.2020, 16.10.2020 з 13:00 до 17:00 (а.с. 39).

Відповідно до акту про відмову у наданні пояснень за №1 від 29.10.2020 позивач відмовився надавати будь-які пояснення (а.с.40).

Згідно з актом службового розслідування за №1 від 30.10.2020 враховуючи регулярність порушень та відмову ОСОБА_1 надати пояснення, допущені ним прогули 01.10.2020, 13.10.2020, 15.10.2020, 16.10.2020 з 13:00 до 17:00 слід вважати як такі, що здійснені без поважних причин (а.с.43).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розпорядження сільського голови Загвіздянської ОТГ за №62/02-07 від 30.10.2020 ОСОБА_1 був звільнений із посади директора будинку культури с. Загвіздя (а.с. 14).

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

За приписами частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За приписами пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Самим позивачем було визнано, що 01.10.2020 року з 17:00 год до 20:30 год, 13.10.2020, 15.10.2020 протягом усього робочого дня, 16.10.2020 з 14:30 год до 20:30 год не перебував на робочому місці, але з поважних, на його думку причин.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Досліджуючи у суді першої інстанції посилання позивача щодо поважності причин прогулу та його твердження про виконання свої посадових обов`язків поза межами робочого місця, суд дійшов обґрунтованого висновку, що такі доводи не є доведеними.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням.

Позивачем жодними належними доказами не доведено обставини, зазначені ним у позовній заяві та в суді.

Перебування ОСОБА_1 у період часу з 17:00 год 01.10.2020 року, з 13:00 год до 18:00 год 13.10.2020 та 15.10.2020 (період часу позивачем не вказано) у типографії з метою замовлення дипломів, а в подальшому і відмови від їх виготовлення для учасників пісенного конкурсу в кількості 3 шт., а також перебування 16.10.2020 в магазині з ремонту музичного обладнання протягом 2 годин з 14:30 не стверджено будь-якими доказами.

Зокрема типографія та магазин знаходяться в іншому населеному пункті, про свою поїздку начальника відділу освіти, молоді і спорту, культури та туризму Загвіздянської ОТГ ОСОБА_5 позивач не повідомляв, відрядження не оформляв.

Відсутність відповідного направлення у відрядження позивача та наказу, додатково ставить під сумнів пояснення ОСОБА_1 , які не були підтверджені жодними доказами.

Стосовно зустрічей ОСОБА_1 в с. Загвіздя з учасниками пісенного конкурсу «Пісня моя, ти душа мого народу» з 18:00 год 13.10.2020, з 18:00 год 16.10.2020, то це теж не підтверджено відповідними доказами.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач 01.10.2020, 13.10.2020, 15.10.2020, 16.10.2020 з 13:00 до 17:00 вчинив прогул, що підтверджується актами про відсутність на роботі. При цьому вказані акти є належними, допустимими та достовірними доказами, які підтверджують факт відсутності позивача на роботі, оскільки акти підписані усіма особами, які входили до складу відповідної комісії. Позивачем не подано будь-яких доказів, які б спростовували обставини, які вказані у вищевказаних актах, більше того, факти відсутності на робочому місці 01.10.2020 з 17:00 год до 20:30 год, 13.10.2020, 15.10.2020 протягом усього робочого дня, 16.10.2020 з 14:30 год до 20:30 год визнано самим позивачем. Тобто ним вчинено прогул без поважних причин у ці робочі дні.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України у справі від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

Розпорядженням сільського голови Загвіздянської ОТГ за №169/1/02-07 від 28.10.2020 директору будинку культури с. Загвіздя ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення у письмовій формі до 17:00 год 29.10.2020, однак ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився, що підтверджується актом за №1 від 29.10.2020.

ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення до застосування дисциплінарного стягнення, тому відповідачем дотримано вимоги ст.149 КЗпП України.

Рішенням Виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради ОТГ від 26.12.2019 затверджено графік роботи директора будинку культури на 2020 рік, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений.

В матеріалах справи міститься документ щодо організації роботи будинку культури на 2020 рік, зокрема копія плану роботи будинку культури с. Загвіздя на 2020 рік, який затверджений як головою Загвіздянської ОТГ так і самим позивачем. Однак в останньому відсутній захід, який проведений ОСОБА_1 , вокальний конкурс «Пісня моя, ти душа мого народу».

Доводи апелянта про не врахування судом факту, що примірник протоколу №1 засідання комісії з службового розслідування щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 , не був належним чином оформлений, а саме не було підпису члена комісії ОСОБА_2 , є невірними, оскільки відповідачем суду було надано примірник відповідного протоколу на якому міститься його підпис. Розпорядження за №62/02-10 від 30.10.2020, яким позивача звільнено з роботи, винесено на підставі акту службового розслідування за №1 від 30.10.2020, який складений належним чином і підстави для його винесення є обґрунтовані.

Обставини відсутності на робочому місці в дні без поважних причин вказані в актах та встановлені судом, тому доводи апелянта про те, що позовні вимоги щодо поновлення на роботі підлягають задоволенню, спростовуються висновками суду першої інстанції та доказами, які надані відповідачем. З такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк