Номер провадження: 22-ц/813/547/21
Номер справи місцевого суду: 521/3146/18
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Вівчар Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від відповідача ОСОБА_3 не з`явились,

переглянувши справу №521/3146/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 вересня 2018 року у складі судді Бобуйка І.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 , звернувшись 21 лютого 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 13 серпня 2005 року уклала з ОСОБА_3 договір позики грошових коштів в сумі 6428,00 доларів США під зобов`язання повернення коштів до кінця серпня 2005 року, на підтвердження чого позичальник надала розписку. 18 листопада 2017 року повідомила ОСОБА_3 про необхідність повернення у тридцятиденний строк боргу, однак зобов`язання відповідачем не виконано. Позивач ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 6428,00 доларів США, що еквівалентно 170213,44 грн. (а.с.1-3).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.19).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.35-36).

Висновок суду мотивовано тим, що між сторонами виникли правовідносини позики 13 серпня 2005 року, позику не повернуто, відповідач ухиляється від повернення боргу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.93-95).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 2 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.99-102).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_4 не отримувала. Крім того, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, оскільки розписку було складено 13 серпня 2005 року, а позивач звернулась до суду лише 21 лютого 2018 року. Обставини щодо позовної давності судом не досліджувались, заочний розгляд справи позбавив можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

В апеляційній скарзі зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, не зазначено докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що апеляційний суд розглядає заяву про застосування позовної давності тільки в тому разі, якщо відповідач був неналежно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, в даному ж випадку дані обставини відсутні. Відповідач була документована без реєстрації, не зареєструвала своє місце проживання в Україні та не повідомила навіть про своє тимчасове місце проживання органи реєстрації, з огляду на що, суд належним чином повідомив відповідача про розгляд справи шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті суду. Відповідач не була позбавлена права та можливості звернутися до суду з заявою про відкладення розгляду справи, повідомити причини неявки. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Доводи апеляційної скарги щодо поважності причин неявки до судового засідання не можуть бути розцінені в якості підстави для скасування судового рішення, яке набрало законної сили та звернуте до виконання (а.с.124-125).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

При укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. В разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків. Такими засобами доказування можуть бути листи, письмові документи тощо, що ж до розписки, то розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові.

За змістом позовних вимог, між ОСОБА_4 як позикодавцем та ОСОБА_3 як позичальником укладено в усній формі 13 серпня 2005 року договір позики грошових коштів в сумі 6428,00 доларів США.

В порядку доведення обставин, на які ОСОБА_4 посилалася як на підставу своїх вимог, надано розписку від 13 серпня 2005 року ОСОБА_3 , що містить дані про те, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 кошти в сумі 6428,00 доларів США, які зобов`язалась повернути до кінця серпня 2005 року (а.с5).

Таким чином, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникли правовідносини позики грошових коштів, суд першої інстанції з виниклими правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, визначився правильно.

Написання ОСОБА_3 розписки від 13 серпня 2005 року про отримання від ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 6428,00 доларів США не спростовано, оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_4 .

Оскільки розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові, то, виходячи від зворотного, знаходження оригіналу розписки у позикодавця є підтвердження не повернення суми повністю чи частково.

Таким чином, фактичне знаходження оригіналу розписки у ОСОБА_4 спростовує доводи ОСОБА_3 про повернення боргу, ОСОБА_3 не надає доказів протиправного утримання ОСОБА_4 у себе боргової розписки, рівно як і не надає безспірних письмових доказів повернення суми позики повністю.

Вступаючи у протиріччя, ОСОБА_3 заявляє, що не отримувала ніяких коштів від ОСОБА_4 , поряд з цим ОСОБА_3 просить застосувати позовну давність до вимог ОСОБА_4 .

Так, за змістом частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У сенсі даної норми матеріального права положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання; якщо під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Таким чином, заявляючи про застосування наслідків спливу позовної давності як підстави для відмови у позові, ОСОБА_3 тим самим підтверджує існування у ОСОБА_4 самого суб`єктивного цивільного права, тобто права вимоги повернення суми позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №200/11343/14-ц зазначено, що той факт, що відповідач був неналежно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася в суді першої інстанції.

Отже, у сенсі даної правової позиції суд апеляційної інстанції розглядає заяву відповідача про застосування позовної давності тільки у тому разі, якщо відповідач був неналежно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи.

В даному випадку відповідач ОСОБА_3 була повідомлена судом першої інстанції належним чином з огляду на наступне.

У матеріалах справи міститься відповідь Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 15 березня 2019 року №ЕП 1508 на запит Малиновського районного суду м. Одеси, згідно якої ОСОБА_3 документована без реєстрації, ID 001557471 видана 19 лютого 2018 року, орган 5114.

Відповідно до статті 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів; з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Згідно листа №10-2141/18 від 24 січня 2018 року голови Державної судової адміністрації України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи інформація про виклик у справі відповідача, третьої особи, свідка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України.

Згідно пункту 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідач ОСОБА_3 не зареєструвала своє місце проживання в Україні та не повідомила навіть про своє тимчасове місце проживання органи реєстрації.

Отже, суд першої інстанції належним чином повідомив відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті суду.

Вказуючи на юридичну неграмотність, зокрема, незнання наслідків неявки до суду, відповідач тим самим підтверджує те, що знала про розгляд справи та необхідність явки в судове засідання, однак не знала про наслідки неявки.

В Україні діє правова основа презумпції знання законодавства та обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. В силу презумпції знання законодавства та його зв`язку з офіційним опублікуванням ЦПК України був доведений до відома населення у порядку, встановленому законом, а отже на нього поширюється презумпція знання законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо поважності причин неявки до судового засідання не можуть бути розцінені в якості підстави для скасування судового рішення.

Рішення суду про стягнення коштів за позикою було звернуте до примусового виконання 18 січня 2019 року.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу юридичної визначеності (res judicata), згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення; відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

ОСОБА_3 оскаржила судове рішення вже на стадії його виконання.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають таким, рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова