Єдиний унікальний номер: 225/3453/21
Номер провадження: 2/225/721/2020
23 вересня 2021 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого-судді Довженко О.В., за участю секретаря Петрової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», в особі філії - Донецьке Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений в порядку, визначеному ст.11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» шляхом опублікування на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик, а також шляхом направлення поштового повідомлення на адресу реєстрації як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 . Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, про причини неявки не інформував. Відзив на позовну заяву не поданий.
З огляду на наведене, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд дійшов до висновку щодо наявності правових підстав для ухвалення заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне:
АТ «Банк Кредит Дніпро» виконало свої зобов`язання за кредитним договором і надало відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач у встановлений договором строк кредит не повернув, проценти та комісію за кредитним договором не сплатив, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.
Згідно представлених суду доказів, а саме виписки з банківського рахунку відповідача за період з 03.05.2019 року по 30.04.2021 року, розрахунку заборгованості станом на 30.04.2021 року, вбачається що на 30 квітня 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 119 942,72 грн., яка складається з наступного: 73 999,62 грн. залишок простроченого кредиту, 14 443,22 грн. залишок прострочених відсотків, 31 499,88 грн. залишок прострочених комісій.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:
між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.
При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.
Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Наявними у справі доказами, а саме випискою з банківського рахунку відповідача за період з 03.05.2019 року по 30.04.2021 року, що є первинним документом в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (а.с.18, а.с.12-30) підтверджено той факт, що банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином виконав, на дав відповідачеві кредиту в розмірі 74 999,62 грн. Відповідач, в свою чергу, умов кредитного договору не дотримався, заборгованість за договором погасив лише частково в сумі 1 000,00 грн. (а.с.22), у зв`язку з чим станом на 30.04.2021 року у останнього утворилась основна прострочена заборгованість в розмірі 73 999,62 грн. Доказів зворотного відповідачем суду не надано, контррозрахунок не представлений.
Разом з цим, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, а саме, в розмірі 11 272,36 грн. за період з 03.05.2019 року по 03.05.2020 року, тобто в межах строку дії кредитного договору до 03.05.2020 року.
Безпідставність нарахування відсотків після закінчення дії кредитного договору підтверджено висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 31 499,88 грн. залишку прострочених комісій, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
За ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення п.п.22, 23 ст.ст.1,11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача 31 499,88 грн. залишку прострочених комісій (взагалі не уточнено позивачем за що саме плата, який саме перелік послуг надаються тощо), стосуються дій, які банк вчиняє на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або дій, які споживач вчиняє на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, встановлення банком платежів за вчинення зазначених вище дій є неправомірним, що є підставою для відмови в позові в цій частині.
Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 року у справі №234/169/15-ц.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.12,13,81,89,141,263,280 ЦПК України, суд
В решті позову відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п.15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.В. Довженко