693/319/20
2/693/155/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03.09.2021 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Шимчика Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Коломієць С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Процана Ю.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Євича С.П.,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жашків у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Жашківського нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентини Петрівни про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним, його розірвання, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди та не отриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ державної реєстрації апарату Виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (дала-позивач) звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), приватного нотаріуса Жашківського нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентини Петрівни (далі-відповідач 2)про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним, його розірвання, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди та не отриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 11.02.2013р. є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,4787 га, кадастровий номер :02:001:0213, що знаходиться на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

03.04.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) строком на 49 років, тобто до 03.04.2062р. Вказаний договір був зареєстрований приватним нотаріусом Шелудько В.П. у Державному реєстрі іншого речового права за №136784.

ОСОБА_1 , підписуючи договір емфітевзису, бажала створення умов більш ефективного використання своєї земельної ділянки для отримання прибутку за допомогою емфітевта, а саме підписання вигідної угоди оренди землі емфітевтом, а натомість нічого не отримала на протязі тривалого часу. ОСОБА_2 використовував земельну ділянку позивача для отримання прибутку, не виплачуючи з нього за це жодного відсотка грошових коштів та не виконуючи умов договору.

Позивач вважає, що відповідач 1 при укладенні договору емфітевзису скористався тяжким матеріальним становищем позивача, а саме тяжкою хворобою її дочки ОСОБА_4 , і разом з відповідачем 2 увів її в оману щодо сплати за користування вищевказаною земельною ділянкою, її вартості на час укладення договору та інших істотних умов договору, що призвело до укладення нікчемного правочину.

В оскаржуваному договорі не вказані усі істотні умови договору в частині об?єкта договору, а саме: нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передається у користування; розмір плати за користування землею та порядок його зміни; не установлено порядок та умови передачі в користування і повернення об?єкта емфітевзису; не визначено обмеження (обтяження) щодо використання ділянки; не у повному обсязі закріплено права та обов?язки землекористувача; не узгоджено порядок зміни умов договору, передбачений ст.651 ЦК України; не обумовлено ризик випадкового знищення або пошкодження об?єкта користування чи його частини відповідно до ст.323 ЦК України; не визначено відповідальність сторін у разі невиконання умов договору відповідно до ст.611 ЦК України…сплата збитків та моральної шкоди.

Після чисельних усних перемовин позивача з відповідачем 1 щодо нарахування позивачу грошових виплат за користування її земельною ділянкою, позивачу було усно відмовлено. Позивач ніяких доручень на отримання коштів згідно договору емфітевзису та за користування її земельною ділянкою, нікому не надавала.

Позивач вважає, що у зв?язку з вчиненням недійсного правочину їй завдано збитків та моральної шкоди, які підлягають відшкодуванню з винної сторони.

Вважає, що спричинена їй моральна шкода полягає у неправомірній поведінці відповідача 1 на протязі шести років. Позивач є людиною похилого віку (80 років), зазнає глибоких душевних страждань за відкриту неповагу до дії прав та у зв?язку з приниження честі та гідності людини, яка є власником земельної ділянки і не має можливості нею користуватися та отримувати прибутки. А найбільших страждань позивач зазнала за час хвороби її дочки ОСОБА_4 , яка потребувала належного лікування, проведення операцій, а відповідач 1 належної суми коштів на лікування не надав і при цьому використовував належну їй земельну ділянку. З початку досудової підготовки даного позову у ОСОБА_5 з?явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння, непередбачені витрати, пов?язані з розглядом даної справи, переживання за те, що при наявності грошових коштів могла б врятувати життя своїй дочці. Позивач оцінює спричинену їй моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Позивачу були завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, які полягають у не отриманні нею орендної плати за користування її земельною ділянкою протягом восьми років та складають 227488,80 грн.

З огляду на вказані обставини позивач вважає, що договір про встановлення емфітевзису від 03.04.2013р. був підписаний внаслідок введення його в оману.

У зв?язку з цим позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив:

-визнати договір про встановлення емфітевзису від 03.04.2013р. недійсним;

-скасувати державну реєстрацію договір про встановлення емфітевзису від 03.04.2013р.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не отриманий дохід у вигляді орендної плати за користування за користування земельною ділянкою за період з 03.04.2013р. по 2021р. включно в сумі 227488,80 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

На підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

На позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На відзив на позовну заяву представник позивача адвокат Процан Ю.Г. подав відповідь, в якій заперечував проти обставин, викладених у відзиві.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю. Вказала, що до нотаріуса привіз її ОСОБА_2 , вона підписала договір, не читаючи його, будучи впевненою, що це договір оренди. ОСОБА_2 казав їй, що її земля тепер в оренді і все буде добре, щоб вона не переживала. Гроші за користування земельною відповідач 1 їй не давав ні під час підписання договору, ні після того, ні протягом всього часу користування її земельною ділянкою.

У судовому засіданні ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, посилаючись на те, що відповідач 1 скориставшись тяжким матеріальним становищем позивача та її дочки під час укладання з нею оспорюваного договору ввів її в оману.

У судовому засіданні відповідач 1 ОСОБА_2 та його представник адвокат Євич С.П. позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, оскільки вважають їх необгрунтованими, безпідставними та не доведеними.

У судовому засіданні відповідач 2 ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки під час посвідчення нею не було порушено чинного законодавстваі. Договір ОСОБА_1 читала і підписувала особисто. Відповідачем 2 перевірялися лише істотні умови договору. Чи був хтось ще присутній при підписанні даного договору крім сторін вона не пам?ятає. Чи давав відповідач 1 позивачу кошти і в якій сумі під час підписання вказаного договору вона не знає, оскільки в такі питання вона не має права втручатися.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділу державної реєстрації апарату Виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області Куровська В.О. в судове засідання не з?явилася, при цьому подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, вислухавши учасників провадження та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Установлені обставини справи та докази.

ОСОБА_1 являється власницею земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,4787 га, яка знаходиться на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №467580 від 25.07.2005р. (Т.1 а.с.27), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (Т.1 а.с.18-22) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т.1 а.с.23-24).

03 квітня 2013 року між ОСОБА_1 (власницею) та ОСОБА_2 (емфітевтом) був укладений договір про встановлення емфітевзису, предметом якого є земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,4787 га, яка знаходиться на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

Право користування для сільськогосподарських потреб вказаною земельною ділянкою надається емфітевту строком на 49 років (п.п.2.4. п.2. Договору).

За весь строк користування земельною ділянкою згідно вказаного договору емфітевт одноразово сплачує власнику плату в розмірі 10000 грн. Плата за користування не охоплює інших обов?язкових платежів, які встановлюються окремим законом (п.п.2.2. п.2. Договору).

Плата сплачується шляхом передачі вказаної суми власнику під час підписання цього договору (п.п.2.3. п.2. Договору).

Згідно п.Д) п.п.3.1. п.3. власник має право вимагати одержання плати за користування земельною ділянкою.

П.Є) п.п.3.4. п.3. Договору передбачено, що емфітент зобов?язаний внести плату у розмірі та в строк, встановлений п.п.2.2. п.2 Договору.

У п.п.5.7. п.5 Договору вказано, що «текст цього документу, що складений нотаріусом, прочитаний нами сторонами за цим договором».

Вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків договору, що укладається сторонами, їм роз?яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та не є фіктивним та удаваним. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної з сторін п.п.5.8. п.5 Договору.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., підписаний сторонами у її присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 земельної ділянки (Т.1 а.с.14-17).

Договір встановлення емфітевзису від 03.04.2013р. зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису про інше речове право: 541134 (Т.1 а.с.23-24).

Згідно листа-відповіді начальника відділу Жашківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Н. Гнєвуш, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 площею 9,4787 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області за межами населеного пункту не проводилася. Згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 02.03.2005р. №40 «Про затвердження остаточного розміру та вартості земельної частки (паю) члена бувшого КСП «Безпечанське», вартість паю станом на 2013 рік з врахуванням щорічної індексації становить 90617,10 грн. (Т.1 а.с.46, Т.2 а.с.15).

У відповідності до наданих позивачем та її представником медичних документів, установлено, що дочка ОСОБА_1 ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с.71), мала тяжке захворювання та перебувала на довготривалому лікуванні (Т.1 а.с.61-63, 69-70, 72, Т.2 а.с.26-41).

З копії посвідчення серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 була інвалідом ІІ групи загального захворювання (Т.2 а.с.42-46).

У ході судового розгляду були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є внучкою позивача. Їй відомо, що дочка позивача ОСОБА_4 хворіла і їй на операцію за кордоном були потрібні кошти. Особисто їй обставини укладення договору емфітевзису невідомі. Зі слів бабки ОСОБА_1 та тітки ОСОБА_4 свідку відомо, що вони пішли до орендаря ОСОБА_2 , щоб той дав на лікування тітки гроші. Вони підписали з ОСОБА_2 договір, але грошей він не дав. Тітка вже перестала ходити, була в лежачому стані. Тітка неодноразово дзвонила до відповідача 1, щоб той дав хоч якісь кошти на лікування, але так нічого й добилася і згодом померла. Їй відомо, що мав укладатися договір оренди. При підписанні договору були присутні її баба ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Хто ще їздив з ними на підписання договору і яку конкретну суму повинен був сплатити відповідач 1 свідку невідомо, оскільки взагалі ніякі гроші вони не отримували. Їй відомо, що гроші повинні були дати після підписання договору, але тітка сказала, що їх дадуть пізніше. Але так і не віддали.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що проживав по сусідству через хату з ОСОБА_1 . Особисто йому обставини укладення договору емфітевзису невідомі. ОСОБА_1 приходила до його матері і скаржилася, що її дочка забрала в неї якісь документи, потім приносила їй якісь документи підписувати. Але який саме договір і про що він не знає. Позивачка казала, що на лікування дочки не було грошей і відповідач 1 за землю їй грошей так і не дав.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 являється бабою його дружини. ОСОБА_2 знає, стосунки недружні. Йому відомо, що дочка позивача ОСОБА_4 заносила документи по землі ОСОБА_10 - дружині ОСОБА_2 . Зі слів баби гроші ОСОБА_2 не давав. Два села збирали гроші на лікування дочки позивача.

Обгрунтування і висновки.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні відповідач 1 та його представник адвокат Євич С.П. стверджували, що між відповідачем 1 та позивачем при укладенні договору емфітевзису було досягнуто всіх умов необхідних для його укладення, а саме відповідно до вказаного договору позивач передала земельну ділянку площею 9,4787 га, а відповідач 1 прийняв її в користування та сплатив за неї обумовлену в договорі суму 10000 грн. 00 коп. Договір емфітевзису був укладений та зареєстрований приватним нотаріусом Шелудько В.П. (відповідачем 2) у присутності внучки позивача ОСОБА_11 . Доказів того, що при укладенні договору емфітевзису відповідач 1 скористався тяжким матеріальним становищем позивача та ввів її в оману, позивачем не надано. При зверненні з позовними вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення прав позивачу стало відомо з 2014 року, коли вона перестала отримувати орендну плату. Щодо стосується упущеної вигоди відповідач 1 вказав, що емфітевтичне право законодавчо не прив?язано до нормативно грошової оцінки земельної ділянки або інших кількісних показників, а тому розмір та порядок визначення плати за договором емфітевзису встановлюється виключно за домовленістю між сторонами на їх власний розсуд. В даному договорі вартість емфітевтичного права була визначена сторонами у розмірі 10000 грн. 00 коп.

Договір про встановлення емфітевзису був особисто прочитаний та підписаний ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з позицією відповідача 1, та його захисника адвоката Євича С.П. позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Процан Ю.Г. у відповіді на відзив та у судовому засіданні наполягали на визнанні договору про право встановлення емфітевзису недійсним та скасування його державної реєстрації, посилаючись на те, що відповідач 1 не заперечує загальновідомий в с. Безпечна факт тяжкої хвороби дочки позивача ОСОБА_4 , проведення їй складної операції та наявне тяжке матеріальне становище. Відповідач 1 у відзиві вказав, що законодавчо, на його думку, не закріплено істотні умови, чим він і скористався, оцінивши неправомірно вартість користування земельною ділянкою у 10000 грн. 00 коп. Під час укладення договору емфітевзису ні відповідач 1 ні відповідач 2 не запитали про наявність освіти у позивача та чи розуміє вона юридичні терміни та їх значення. Позивач ОСОБА_1 наявними у матеріалах справи доказами довела, що вона не отримувала від ОСОБА_2 грошові кошти, не підписувала жодної відомості та нікого не уповноважувала на отримання коштів за неї. Про нікчемність правочину позивач дізналася від адвокатів. В силу втрати прибутків від своєї земельної ділянки та відсутності коштів на лікування дочки позивач зазнала душевних страждань та переживань за те, що при наявності коштів могла б врятувати життя своїй дочці, а тому має право на відшкодування моральної шкоди та збитків у вигляді упущеної вигоди.

Приймаючи до уваги пояснення свідків, які особисто при укладенні та підписанні оспорюваного договору не були присутніми, а про обставини здійснення даного правочину їм відомо зі слів самої позивачки, суд дійшов висновку, що позивач сама свідомо, в силу своєї байдужості, підписала запропонований їй договір про встановлення емфітевзису, при цьому не перечитавши його зміст.

Ч.2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Відповідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

Аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 15.04.2020р. у справі № 489/3570/16-ц, провадження № 61-37839св18

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірний договір було укладено в письмовій формі, підписано, що дає підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, як того вимагає цивільне законодавство України, і в даному випадку твердження позивача щодо підписання ним оспорюваного договору під дією обману та під впливом тяжкої обставини, взагалі є недоречним.

Ч.3 ст.215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що позивачем та її представником у ході судового розгляду не доведено порушення прав позивача, суд вважає, що підстави для визнання правочину недійсним відсутні.

Нормою ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, договір, укладений 03 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення емфітевзису є правомірним.

Щодо застосування строку позовної давності у даній справі, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем заявлено негаторний позов, який стосується порушення його права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому даний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Нормою частини 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищевикладені обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, враховуючи норми чинного законодавства та пояснення учасників процесу, надані в судовому засіданні, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено ті обставини, на які позивач посилається в своєму позові, а тому підстав для задоволення заявленого позову провизнання договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису) недійсним, його розірвання, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди та не отриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки, не має.

На підставі викладеного та керуючись практикою Верховного Суду, ст.ст.202, 203, 204, 207, 215, 391, 626, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 4, 5, 12, 19, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 247, 258-259, 263, 265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд Цивільного процесуального України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Жашківського нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентини Петрівни про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним, його розірвання, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди та не отриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ державної реєстрації апарату Виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду через Жашківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик