Справа № 214/3392/21
2/214/2420/21
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
16 вересня 2021 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Хомініч С.В.,

за участю секретаря судового засідання Собченко Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/3392/21

за позовною заявою ОСОБА_2 ,

до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради,

про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Повалій О.В. звернулася 30.04.2021 до суду з позовною заявою, в якій просить суд встановити факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як між племінником та дядьком; встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві власності житлового будинку з господарськими побудовами, розташованому по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.05.2021 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до підготовчого розгляду в порядку загального позовного провадження.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 (дідусь позивача) 08.02.1961 отримав договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, який посвідчено нотаріально 21.02.1961 за реєстровим №1-1278, тим самим отримавши у безстрокове користування земельну ділянку та дозвіл на будівництво на ній житлового будинку з господарськими побудовами. В зазначеному вище договорі адреса земельної ділянки зазначена як АДРЕСА_2 , яка в подальшому була перейменована на АДРЕСА_1 . Рішенням №160 від 27.04.1988 виконавчого комітету Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу вирішено ОСОБА_4 узаконити самочинно побудовані господарські побудови на присадибній земельній ділянці, розташованій на АДРЕСА_1 - літню кухню, сарай розміром 6,10 х 2,70 м; сарай розміром 2,30 х 2,20 м. Літню кухню під літерою «В» переобладнано під приміщення господарського призначення. Таким чином, ОСОБА_4 , отримавши земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, збудував на ній будинок, якому рішенням виконкому присвоєна поштова адреса, та отримав домову книгу, і таким чином правомірно набув право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Оскільки на той час достатньо було договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку та технічного паспорту, які і були правовстановлюючими документами, ОСОБА_4 не зареєстрував права власності в уповноважених на те органах. З домової книги вказаного житлового будинку, вбачається, що за даною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_5 . За життя ОСОБА_4 заповіт не складав, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Його дружина ОСОБА_5 , як дружина, що проживала з померлим на час відкриття спадщини, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але юридично не оформила своїх спадкових прав, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після смерті ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем першої черги був її син ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину після своєї матері, так як був зареєстрований та проживав разом з матір`ю на момент її смерті. Однак, за життя ОСОБА_3 також юридично не оформив спадкове майно. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори звернувся його племінник ОСОБА_2 позивач по справі, для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого рідного дядька ОСОБА_3 , який був рідним братом батька позивача ОСОБА_6 . Однак державним нотаріусом Грабевник О.В. ОСОБА_2 видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.07.2020, в якій зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, оскільки у ОСОБА_4 за життя не виникло у повному обсязі права власності, оскільки він не зареєстрував право власності на об`єкт нерухомості в уповноваженому на те органі. Також у постанові державного нотаріуса зазначено, що спадкоємцем не надано документального підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_3 та позивачем як між дядьком та племінником та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дядька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , але юридично не оформили своїх спадкових прав. Щодо факту родинних відносин позивача та померлого ОСОБА_3 , як між племінником та дядьком, представник позивача зазначає, що у подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сином якого є позивач ОСОБА_2 . Державний нотаріус не зміг встановити між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 факт родинних відносин, оскільки при реєстрації народження батька позивача ОСОБА_6 , у графі «відомості про батьків» зазначені дані «батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_5 », а при реєстрації народження ОСОБА_3 зазначено «батько ОСОБА_9 , мати ОСОБА_5 ». Таким чином, помилка у прізвищі ОСОБА_4 була допущена саме при реєстрації народження батька позивача ОСОБА_6 , оскільки відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , його прізвище зазначено « ОСОБА_10 » російською мовою, що є наслідком помилки при перекладі прізвища з російської на українську мови. Прізвище дядька позивача ОСОБА_3 , в паспорті громадянина СРСР викладено російською мовою « ОСОБА_10 », а у пенсійному посвідченні українською « ОСОБА_10 ». Батько та дядько позивача народилися у 50-х роках ХХ століття, коли більшість документації викладалося російською мовою, а українською мовою володіла меншість населення, у зв`язку з чим виникало безліч орфографічних помилок, на які раніше ніхто не звертав уваги, а на сьогодні вони створюють несприятливі наслідки.

За клопотанням представника позивача ухвалою від 27.07.2021 судом витребувані спадкові справи, які були заведені після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (а.с. 93-113).

Ухвалою суду від 30.08.2021 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит у судовому засіданні свідків.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Позивач правом на участь у судовому засіданні не скористався. Представником позивача ОСОБА_1 надано заяву про проведення судового засідання за її та позивача відсутності, просила задовольнити позов з мотивів, наведених у ньому.

Від представника відповідача ОСОБА_11 на електрону адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Через неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, матеріали спадкових справи, вислухавши показання свідка, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_12 уклали шлюб 29.07.1956, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській область, актовий запис №871, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №4 від 24.07.2018 (а.с. 19, 99, 106).

Від шлюбу у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.01.1957, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № від 15.09.2020 та № НОМЕР_2 від 15.09.2020, відповідно (а.с. 50, 51, 52, 98, 104, 112 зворот).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 16.03.1992, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими побудовами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 43, 104 зворот).

За життя ОСОБА_4 договором від 08.02.1961 виконкому Центрального міського району Ради депутатів трудящихся, що є додатком до Наказу Міністра комунального господарства УРСР та Міністра юстиції УРСР від 02.04.1955 №784, надано у безстрокове користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, числом кімнат від однієї до п`яти включно, надано на праві безстрокового користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 458 кв.м. Також, договором від 08.02.1961 про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, зареєстровано у Реєстрі №1-1278, ОСОБА_4 надано на праві безстрокового користування земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 458 кв.м (а.с. 20, 21-22).

Як вбачається з матеріалів справи, у технічному паспорті від 23.10.1987 на будинок АДРЕСА_1 власником зазначено ОСОБА_4 , частка у майні ціле (а.с. 29-30).

Відповідно до виписки із рішення виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 27.04.1988 №160, ОСОБА_4 узаконено самовільно побудовані господарські побудови на присадибній земельній ділянці: літня кухня, сарай 6,10 х 2,70 м, сарай 2,30 х 2,20 по АДРЕСА_1 , Літню кухню під літерою «В» переобладнати під приміщення господарського призначення (а.с. 23).

Щодо реєстрації проживаючих у будинку АДРЕСА_2 , адреса виправлена на будинок АДРЕСА_1 , у домовій книзі, початій 23.03.1966, зазначені відомості про реєстрацію з 29.03.1966 ОСОБА_4 , 1925 року народження, з ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 , 1924 року народження, з 12.10.1972 після досягнення 16-річчя ОСОБА_3 , 1955 року народження, з 29.07.1975 після досягнення 16-річчя ОСОБА_6 , 1959 року народження (а.с. 24-28).

Листом головного інженера Виробничо-експлуатаційного управління газового господарства від 12.04.1973 №482 складеного на ім`я начальника Криворізького відділу Д/Ф РПИ «Укржилремпроект» запропоновано виготовити проектно-кошторисну документацію на газифікацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_4 (а.с. 31).

Між начальником Виробничо-експлуатаційного управління газового господарства та ОСОБА_4 23.10.1973 укладено договір від про проведення профілактичного нагляду та ремонту газового внутрішньо будинкового обладнання у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 33).

У акті-приписі від 10.05.1977, зазначено, що представником виробничо-експлуатаційного управління газового господарства майстром цеха мереж Терещак ГФ. виконано огляд газопроводу вводу будинку АДРЕСА_1 , відповідно до проекту замовника ОСОБА_4 (а.с. 32).

За повідомленням КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 27.07.2020 №719, в архіві знаходиться на зберіганні архівна (інвентаризаційна) справа на будинок АДРЕСА_1 , яка складається з матеріалів технічної інвентаризації. Відомості про проведення реєстрації права власності, станом на 31.12.2012, в матеріалах архівної справи відсутні (а.с. 36).

В інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 зазначено, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцінюються у сукупності з іншими доказами, таким як: рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 №7 зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Частинами 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Встановлено, що ОСОБА_4 за життя не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не зареєстрував його належним чином.

Відповідно до відповіді Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 16.10.2020 №П-166-2020, у документах виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради депутатів трудящихся м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, рішення за 1964 рік про введення в експлуатацію (узаконення) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 немає (а.с. 37).

При цьому, як зазначено у відповіді виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 19.08.2020 №АЗ-19082020/1, що вулицю ІІ Кустанайську було перейменовано на вулицю Харцизську згідно з рішенням виконкому Криворізької міської ради трудящихся «Про впорядкування назв площ, вулиць, провулків» від 28.10.1975 №350 (а.с. 35).

Аналізом наданих документів та з урахуванням відповіді виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 19.08.2020 щодо прийняття рішення про перейменування вулиць судом встановлено, що адреса спірного житлового будинку з господарськими побудовами змінена з АДРЕСА_3 .

Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку, затвердженого Наказом від 19.03.2013 №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Як вбачається з плану земельної ділянки від 23.10.1987, схеми прив`язки житлового будинку та службових будівель від 11.05.1988, де забудовником вказано ОСОБА_4 , та технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленим 20.03.2019 ФОП ОСОБА_13 на замовлення ОСОБА_2 , вказаний житловий будинок з господарськими побудовами складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 59,2 м?, житловою площею 47,1 м? (1965 рік побудови), сарай «Б» площею забудови 5,1 м? (1970 рік побудови), літня кухня «В», площа забудови 20,4 м? (1965 рік побудови), баня «Г» площею забудови 1,5 м? (1987 рік побудови), вбиральня «Д» площею забудови 1,5 м? (1987 рік побудови), літня кухня «Е» площею забудови 20,7 м? (1987 рік побудови), огорожа №1, водоколонка І, замощення ІІ (а.с. 29, 30, 38-41 зворот).

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Так, на час будівництва вказаного будинку та господарських побудов діяла постанова Ради Міністрів УРСР «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» від 12.03.1981 №125, яка втратила чинність згідно з постановою КМУ від 15.10.1992 №587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992 №449, де вперше було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва.

Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до п. 3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п. 9 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 №7, право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 №12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.

Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі №24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992, на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи.

Таким чином по об`єктах, що збудовані до 05.08.1992, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 №12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 05.08.1992, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , збудований на земельній ділянці, наданій відповідно до договору від 08.02.1961 про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, зареєстровано у Реєстрі №1-1278, загальною площею 458 кв.м, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_4 заповіт не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 06.08.2018 №52861071 (а.с. 97).

Відповідно до довідки №138 голови вуличного комітету №1, ОСОБА_4 був зареєстрованим та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 29.03.1964 і по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із ним у будинку були зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 (а.с. 98).

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 фактично вступила в управління спадковим майном після смерті свого чоловіка, що також підтверджується угодою від 03.02.2004, укладеною між ОСОБА_15 , що мешкає АДРЕСА_1 , та ВАТ «Криворіжгаз» про реструктуризацію боргу та порядок погашення заборгованості за спожитий природний газ (а.с 34).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 21.12.2010, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 46, 98 зворот, 103 зворот).

Як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29.07.2021 №65800607, після смерті ОСОБА_4 спадкова справа за № 314/2018 заведена 06.08.2018 Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою за заявою його сина ОСОБА_3 . Тобто, ОСОБА_5 після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , до нотаріальної контори не зверталася та за життя не оформила юридично своїх спадкових прав (а.с. 94).

Оскільки спадкові правовідносини виникли після відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , і спадкоємці за законом юридично та фактично вчинили дії, які свідчать про прийняття ними спадщини, тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7), що також узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною в постанові від 06.04.2016 у справі №6-1397цс15, від 06.02.2019 у справі №145/797/15-ц.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За змістом ст. 525 ЦК УРСР, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Таким чином, строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , почав відлік відповідно з дати його смерті та закінчився 16.09.1992.

Оскільки за життя ОСОБА_4 заповітів не складав, спадкування після його смерті здійснюється за законом в порядку визначеної законом черговості.

Згідно ст. 529 ЦК України, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , була дружиною померлого ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 його синами, факт родинних відносин між ними підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №4 від 24.07.2018, свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № від 15.09.2020 та № НОМЕР_2 від 15.09.2020 (а.с. 50, 51, 52, 98, 104, 112 зворот).

Інших спадкоємців за законом, які б належали до першої черги спадкування, в ході судового розгляду судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Дослідженням матеріалів спадкової справи №314/2018 (номер у Спадковому реєстрі 62807941), відкритої після смерті ОСОБА_4 , встановлено, що до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом лише 06.08.2018 звернувся ОСОБА_3 , вказавши, що окрім нього, іншими спадкоємцями за законом є дружина померлого - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 95).

Таким чином, зібрані по справі докази вказують, що сини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталися, а ОСОБА_5 , як спадкоємиця за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном, але померла, не встигши вчинити жодних дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка.

У свою чергу, ОСОБА_5 , як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 06.08.2018 №52861196, за життя заповіту не складала. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_5 спадкова справа була заведена 06.08.2018 за № 315/2018, номер у спадковому реєстрі 62807990 (а.с. 102 зворот, 103).

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На момент відкриття спадщини, разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрованим її син ОСОБА_3 , який 06.08.2018 звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як такий, що проживав разом із спадкодавицею на день відкриття спадщини за однією адресою, інших спадкоємців за законом немає (а.с. 104, 101).

Однак, ОСОБА_3 не встиг за життя юридично оформити своїх спадкових прав після смерті своєї матері ОСОБА_5 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 16.01.2019 (а.с. 48, 111 зворот).

На момент смерті ОСОБА_3 значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , що слідує з довідки від 14.04.2019, виданою головою вуличного комітету №1. Інших осіб, зареєстрованих за даною адресою немає (а.с. 110 зворот).
Після смерті ОСОБА_3 у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, який почався з часу відкриття спадщини, а саме з 13.01.2019, до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого рідного дядьки, 22.03.2019 звернувся ОСОБА_2 (а.с. 108).
Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкова справа №129/2019 після смерті ОСОБА_3 була відкрита 22.03.2019, за номером у Спадковому реєстрі 65800546. Заповіти ОСОБА_3 не складалися (а.с. 107, 110).
Однак, постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. від 10.07.2020 ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його рідного дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_5 ,. померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у ОСОБА_4 за життя не виникло у повному обсязі права власності на вказаний житловий будинок, спадкодавець не зареєстрував права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна в уповноваженому на те органі, в наявності лише договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченим 08.02.1961 за реєстровим №1/1278 та матеріали технічної інвентаризації. Крім того, спадкоємцем не надано документального підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як між дядьком та племінником (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Окрім того, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору.
Однією з підстав відмови державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної дії неможливість встановити між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_3 родинних відносин як між племінником та дядьком.
У свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке викладено російською мовою, його батьками є: батько « ОСОБА_16 » та мати « ОСОБА_15 » (а.с. 51, 98, 104, 112 зворот).
У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 15.09.2020 №2, зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_10 ій ОСОБА_17 , батьком якого є ОСОБА_10 і ОСОБА_18 , а матір`ю ОСОБА_15 (а.с. 52).
В паспорті громадянина СРСР серії НОМЕР_6 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його прізвище вказано українською мовою « ОСОБА_19 » (а.с. 53).
У пенсійному посвідченні громадянина України № НОМЕР_7 серії НОМЕР_8 , виданому 20.10.2015, та у свідоцтві про смерті серії НОМЕР_5 від 16.01.2019, прізвище ОСОБА_3 вказано як « ОСОБА_10 ій» (а.с. 48, 54, 111 зворот).
Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 15.09.2020 №0, у ОСОБА_4 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_9 народився син ОСОБА_20 . Прізвища ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зазначені як « ОСОБА_19 » (а.с. 50).
Представником позивача на підтвердження родинних стосунків надано похвальний лист заступника командира військової частини № НОМЕР_9 від 17.09.1979 на ім`я ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , щодо високих досягнень їх сина ОСОБА_6 (а.с. 55).
У ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 від 02.10.1989, яке викладено російською мовою, ІНФОРМАЦІЯ_10 народився син ОСОБА_2 , прізвище якого у паспортігромадянина України № НОМЕР_11 українською мовою вказано як « ОСОБА_10 ій» (а.с. 14, 17).

У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_12 від 14.01.1999, та повторно виданому свідоцтві про смерть серії НОМЕР_13 від 02.08.2018, вказано, що ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис №93 (а.с. 45, 105, 112).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , суду показала, що є дружиною покійного ОСОБА_6 та матір`ю позивача ОСОБА_2 . У її чоловіка, ОСОБА_6 , був рідний брат ОСОБА_3 , який до дня своєї смерті жив у будинку АДРЕСА_1 , який у свій час побудували їх батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після їх смерті у будинку ОСОБА_3 , проживав один, оскільки не мав сім`ї, тому інших спадкоємців немає. Зараз, після його смерті будинок стоїть порожній. ОСОБА_2 хотів прийняти після свого рідного дядька спадщину, але отримав у нотаріуса відмову.
Також свідок надала пояснення щодо фотокарток, долучених представником позивача до позовної заяви, а саме: на фотозображенні №1 зображене її та ОСОБА_6 весілля. ОСОБА_14 та ОСОБА_6 у весільному вбранні. Поруч стоять батьки її чоловіка - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та інші родичі. На фотозображенні №2 - ОСОБА_14 з дитиною на руках, за столом сидять два рідних брати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . На фотозображені №3 відображене весілля ОСОБА_14 та ОСОБА_6 . Серед гостей присутні батьки її чоловіка ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та його рідний брат ОСОБА_3 (а.с. 56, 57, 58).
Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема права на спадщину.
Той факт, що позивач, який є сином ОСОБА_6 , та рідним племінником ОСОБА_3 підтверджується обсягом наданих представником позивача та витребуваних судом документів, з яких чітко вбачається дійсність наявності між ними близьких родинних стосунків. Сам факт наявності у позивача свідоцтв про народження, смерті, спільних фотокарток, листів та документів на житловий будинок та господарські побудови на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , у своїй сукупності із встановленими обставинами приводять суд до переконання про доведеність факту родинних відносин між ними.
Аналізом документів, що видавались як на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що відмінності у написанні прізвища « ОСОБА_10 » виникли в результаті помилкового перекладу прізвища з російської мови на українську та допущення описки в прізвищі « ОСОБА_10 ій» « ОСОБА_19 ».
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно позивачу для реалізації своїх спадкових прав після смерті його рідного дядька на належне йому за життя майно, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин, із встановленням вказаних фактів, які знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності та має для заявника істотне юридичне значення.
Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п. 45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».
Зазначені обставини ніким не оспорюються, будь-яких заперечень чи доказів в їх спростування щодо родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 , суду не надано, а в ході судового розгляду не встановлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України та у відповідності до роз`яснення ВССУ у п. 3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином судом встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, зважаючи на наявність постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, беручи наявність відповідні положення Цивільного кодексу України, те, що ОСОБА_4 за життя не зареєстрував права власності на житловий будинок з господарськими побудовами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в уповноваженому на те органах, а інші спадкоємці після його смерті у свою чергу юридично не оформили своїх спадкових прав на вказане майно, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на спадкування в іншому порядку, а також враховуючи при цьому те, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб,тому суд приходить до висновку, що порушене право позивача має бути захищене шляхом визнання права на вказаний житловий будинок з господарчими будівлями в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 90, 95, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме встановити, що ОСОБА_2 є рідним племінником ОСОБА_3 .
Встановити факт належності житлового будинку з господарськими побудовами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , збудований на земельній ділянці, наданій відповідно до договору від 08.02.1961 про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, зареєстровано у Реєстрі №1-1278, загальною площею 458 кв.м, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті свого рідного дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з господарськими побудовами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 59,2 м?, житловою площею 47,1 м?, сарай «Б» площею забудови 5,1 м?, літня кухня «В», площа забудови 20,4 м?, баня «Г» площею забудови 1,5 м?, вбиральня «Д» площею забудови 1,5 м?, літня кухня «Е» площею забудови 20,7 м?, огорожа №1, водоколонка І, замощення ІІ.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_14 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , юридична адреса: вул. Володимира Великого, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Суддя Хомініч С.В.