Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 758/4140/19
Номер провадження 22-ц/824/12542/2021
Головуючий у суді першої інстанції О.І. Якимець
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
16 вересня 2021 року місто Київ

Номер справи 758/4140/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року, постановлену у складі судді Якимець О.І. в приміщенні Подільського районного суду міста Києва, повна ухвала складена 07.06.2021, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у відповідності до вимог якого просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та залишити за відповідачем право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Дана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не усунуті в повному обсязі недоліки позовної заяви, які були зазначені в раніше постановленій ухвалі суду від 22 квітня 2021 року. А саме, ОСОБА_1 не надано суду докази, які б підтверджували той факт, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом з тих самих підстав.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилався на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив ухвалу суду про залишення його позовної заяви без розгляду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що місцевий суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, вдався до надмірного формалізму та безпідставно вважав не усунутими недоліками позовної заяви, що були встановлені ухвалою суду від 22 квітня 2021 року. У позовній заяві, яка знаходиться в матеріалах справи позивачем на першій сторінці було зазначено про те, що він підтверджує, що іншого позову до цього відповідача ним не подавалось.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

У судове засідання апеляційного суду сторони та їх представники не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від учасників справи (їх представників) не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням обставин даної справи, її складності, відсутністю потреби у наданні усних пояснень сторін, явка яких до апеляційного суду є необов`язковою, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 15.09.2021.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що на виконання раніше постановленої судом ухвали від 22 квітня 2021 року позивачем лише частково усунуто недоліки позовної заяви, які були виявлені судом після відкриття провадження. А тому, оскільки позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом з тих самих підстав, суд на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України убачав наявними підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Проте, переглянувши вказану ухвалу в апеляційному порядку, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи убачається, що у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, зазначених у даній ухвалі суду (а.с.15-16).

У вказаній ухвалі судом першої інстанції було зазначено, що позивач в порушення вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України у своїй позовній заяві не зазначив реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, електронну пошту сторін, а також не додав до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Тому, позивачу було запропоновано надати докази належності квартири відповідачу, уточнити позовні вимоги в частині поділу майна подружжя, з огляду на те, що право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем, а позивач ставить вимогу про визнання за відповідачем права власності 1/2 частину квартири, тоді як вимоги повинні бути сформульовані про поділ майна, визнання права власності за позивачем на 1/2 частину квартири та залишення у власності відповідача іншої 1/2 частини квартири.

Крім того, суд вказав, що у поданій позовній заяві не зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також відсутнє підтвердження позивача, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тими ж самими предметом та з тих самих підстав.

22.07.2019 ОСОБА_1 на виконання вимог вищевказаної ухвали подав до суду виправлену редакцію позовної заяви у якій, зокрема, містилося викладене ним підтвердження про те, що іншого позову до цього відповідача ним не подавалось (а.с.20-23).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні (а.с.32-33).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2019 справу передано на розгляд новому складу суду (а.с.41).

Ухвалами Подільського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року вказана справа була прийнята до розгляду нововизначеним складом суду та на підставі положень ч.1 ст.185 ЦПК України залишено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя без руху, надано позивачу строк для усунення її недоліків, зазначених в ухвалі суду (а.с.56, 57-58).

Залишаючи повторно без руху зазначену позовну заяву, суд першої інстанції вказав на те, що в порушення вимог ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не було зазначено відомостей стосовно наявності оригіналів поданих ним копій письмових доказів, а також не підтверджено того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, місцевий суд у своїй ухвалі вказав на те, що позивачем подано до суду позовну заяву з долученими до неї копіями письмових доказів, які перелічені в додатках, без дотримання вимог ч.5 ст.95 ЦПК України, тобто без належного засвідчення копій долучених документів, з відсутністю підтвердження відповідності копії письмового доказу його оригіналу.

31.05.2021 ОСОБА_1 на виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 22 квітня 2021 року знов було подано виправлену редакцію позовної заяви разом із доданими до неї копіями документів, що засвідчені у відповідності до вимог ч.5 ст.95 ЦПК України (а.с.60-76).

Проте, оскаржуваною ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року вищевказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки позивачем не у повному обсязі усунуті недоліки позовної заяви, що були встановлені ухвалою суду від 22 квітня 2021 року.

Так, положеннями пунктів 2-9 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлюються вимоги до змісту позовної заяви.

Частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

У пункті 8 частини першої статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Зі змісту ухвали Подільського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року убачається, що місцевий суд після відкриття провадження у справі убачав, що позивачем при подачі позовної заяви до суду не було виконано вимоги статті 175 ЦПК України. А саме, у позовній заяві не було зазначено відомостей стосовно наявності оригіналів поданих ним копій письмових доказів, та не підтверджено того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що останнім не було у повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви, які були встановлені вищевказаною ухвалою, оскільки позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом з тих самих підстав.

Так, положеннями п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З аналізу вищенаведеної норми убачається, що законодавством встановлені вимоги лише щодо зазначення позивачами у своїх позовних заявах такого підтвердження. Тому здійснення його викладу у позовній заяві вважається достатнім.

При цьому, вимоги процесуального закону не вимагають подання позивачами разом із позовною заявою будь-яких доказів в підтвердження того факту, що ними не подавались інший позов (позови) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Перевіривши подану позивачем на виконання ухвали місцевого суду від 22 квітня 2021 року нову редакцію позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що останнім при поданні до суду в порядку усунення недоліків позовної заяви у новій редакції було виконано вимоги вищевказаної норми, оскільки на першій сторінці позовної заяви містилося підтвердження позивача про те, що ним не подавалось іншого позову до цього відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо невиконання позивачем раніше постановленої ухвали суду від 22 квітня 2021 року в частині невідповідності позовної заяви вимогам п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, оскільки такі вимоги позивачем були дотримані, а підстав вимагати від позивача подачі доказів на підтвердження факту неподання ним іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (що також не було зазначено в ухвалі суду від 22 квітня 2021 року) закон не передбачає.

Разом з тим, колегія суддів зауважує на тому, що з наявної у матеріалах справи позовної заяви, яка була подана ОСОБА_1 до суду на виконання вимог ухвали суду від 29.03.2021, позивачем згідно з вимогами п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України було викладено у позовній заяві відповідне підтвердження щодо неподання іншого позову до цього відповідача.

Отже, у даному випадку висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позову без руху не можуть бути підставою для застосування наслідків, передбачених п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Відповідно до вимог ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, безпідставно залишив заяву без розгляду, а тому відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 16.09.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

В.А. Кравець

О.І. Шкоріна