КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9189/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Київ

Справа № 757/63344/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року, постановлену у складі судді Писанця В.А.

за заявою ОСОБА_2 про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року.

Внесено виправлення в ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року у справі № 757/63344/16-ц, зазначивши строк пред`явлення ухвали до виконання, адресу місця реєстрації стягувача та боржника, його дату народження та вірно зазначивши його ім`я, виклавши резолютивну частину ухвали наступним чином:

«Визнати мирову угоду укладену 06 червня 2017 року між ОСОБА_2 та представником ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка долучена та знаходиться в матеріалах справи.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки, тобто її може бути пред`явлено до 07 червня 2020 року.

Стягувач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Боржник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Зазначивши в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року у справі № 757/63344/16-ц вірно ім`я боржника « ОСОБА_4 », замість невірно зазначеного « ОСОБА_5 », у відповідних відмінках.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про виправлення описки, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що, задовольняючи заяву про виправлення описки в ухвалі суду, суд першої інстанції додав текст, чим доповнив ухвалу суду, а не виправив описку в зазначеній ухвалі, фактично створивши нову ухвалу. Звертає увагу на те, що у випадку незгоди учасників справи з встановленими судом в судовому рішенні обставинами та фактами, вони мають право оскаржити таке судове рішення у встановленому ЦПК України порядку, а не шляхом внесення виправлень в судове рішення, так як це призведе до зміни змісту судового рішення, що є неприпустимим.

Зазначає, що на підставі ч.1 ст. 372 ЦПК питання щодо визнання судом мирової угоди або відмови стягувача від примусового виконання може вирішуватися судом лише в межах виконавчого провадження, тобто після винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Отже, суд не може визнавати мирові угоди або відмови стягувача від примусового виконання, укладені в проміжок часу між набранням законної сили рішенням суду і до моменту відкриття виконавчого провадження, після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема у випадках, коли виконавчого провадження немає чи воно вже перебуває в архіві органу ДВС.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Позивач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 68 000 доларів США та 2000 Євро.

06 квітня 2017 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, укладеної 06 червня 2017 року між ним, як представником ОСОБА_1 , та позивачем ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року визнано мирову угоду, укладену 06 червня 2017 року між ОСОБА_2 та представником ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка долучена та знаходиться в матеріалах справи, провадження у справі закрито.

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про внесення виправлень до ухвали від 06 червня 2017 року, посилаючись на те, що її зміст не відповідає вимогам, встановленим до виконавчих документів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року заяву було задоволено, внесено виправлення до ухвали про визнання мирової угоди та викладено її зміст, зазначено дані по стягувача та боржника, строк пред`явлення до виконання.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про внесення виправлень в ухвалу суду відмовлено.

Постанова Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року мотивована тим, що ухвала суду, до якої було внесено виправлення, не містить посилань на зміст мирової угоди, тому внесення зазначених виправлень свідчить про фактичну зміну судового рішення шляхом внесення в нього виправлень.

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив привести виконавчий документ (ухвалу від 06 червня 2017 року) у відповідність до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому просив урахувати постанову Київського апеляційного суду та не відображати в ухвалі повний текст мирової угоди.

Звертаючись до суду із заявою, стягувач зазначав, що в ухвалі про визнання мирової угоди, яка є виконавчим документом в силу закону, допущено описки, зокрема не вказано строк пред`явлення ухвали до виконання, адреси місця реєстрації стягувача та боржника, його дати народження та невірно зазначено його ім`я, що позбавляє права стягувача на пред`явлення ухвали до виконання до виконавчої служби, в зв`язку з невиконанням її умов боржником.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, керуючись ч. 2. ст. 432 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність внесення виправлень до ухвали суду від 06 червня 2017 року у справі № 757/63344/16-ц,

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 208 ЦПК України визначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Частиною 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Про виправлення помилки у виконавчому документі суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з ухвали Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом, її резолютивна частина не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не в повному обсязі судом вказано відомості, які повинен містити в собі виконавчий документ, зокрема, не зазначено адреси місця проживання чи перебування стягувача і боржника та їх реєстраційний номер облікової картки платника податків та строк пред`явлення рішення до виконання.

В заяві про виправлення помилок, допущених у виконавчому документі - в ухвалі Печерського районного суду м.Києва від 06 червня 2017 року, ОСОБА_2 просив суд вказати, зокрема: строк пред`явлення ухвали до виконання, адреси місця реєстрації стягувача та боржника, дати народження боржника, та вірно зазначити ім`я боржника.

Вказані вимоги заяви ОСОБА_2 відповідають вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви його про виправлення помилок у виконавчому документі, поданої в порядку ст.432 ЦПК України.

При цьому колегією суддів враховується, що вказані помилки у виконавчому документі позбавляють стягувача гарантованого ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України права на виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції додав текст, чим доповнив ухвалу суду, а не виправив описку в зазначеній ухвалі, фактично створивши нову ухвалу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначення в ухвалі суду про затвердження мирової угоди, як у виконавчому документі, відомостей щодо учасників справи не призведе до зміни резолютивної частини ухвали суду.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в даному випадку судом вирішувалось питання про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про виправлення помилок у виконавчому документі (ухвали від 06 червня 2017 року про затвердження мирової угоди), поданої в порядку ст.432 ЦПК України, а не визнання мирової угоди або відмови стягувача від примусового виконання.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають, оскільки зазначені заявником підстави для внесення змін до виконавчого документу (ухвали) не призведуть до зміни суті резолютивної частини ухвали.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374-379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.