Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 753/11839/18
Номер провадження 22-ц/824/12978/2021
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Колесник
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
15 вересня 2021року місто Київ

Номер справи 753/11839/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

заявник (боржник) ОСОБА_1

заінтересована особа (стягувач) Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК»

заінтересована особа (заявник) Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

Григорян Олена Грайровна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, постановлену у складі судді Колесника О.М., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, до повного виконання зобов`язань по зведеному виконавчому провадженню ВП №56121467 з примусового виконання виконавчого листа №2-419/11, виданого 07.02.2012 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» строкової заборгованості по кредиту в сумі 195000,00 дол. США; простроченої заборгованості по кредиту в сумі 26989,87 дол. США; простроченої заборгованості по процентах в сумі 45250,50 дол. США; поточної заборгованості по процентах в сумі 1765,31 дол. США; пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 44206,48 грн.; пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 63476,76 грн. на загальну суму: 269005,68 доларів США та 107683,24 грн. (виконавче провадження №49539314) та виконавчого листа №2-506/12, виданого 04.04.2014 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 139962,84 дол. США та 488598,34 грн. (виконавче провадження №50145625), встановлене ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2018 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі №757/22651/15-ц, посилаючись в обґрунтування на те, що він як боржник не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м.Києва у справі № 757/22651/15-ц.

Зазначає, що банк отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки - дві квартири, інше майно, за рахунок якого боржник міг би погасити свої зобов`язання - відсутнє.

Вказує, що існує об`єктивна необхідність у закордонних поїздках, оскільки його син навчається та проживає у Москві, у сина народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_1 , а боржник позбавлений можливості бачити свого сина та онуку.

Крім цього вважає, що обмеження у праві виїзду за межі України порушує його конституційні права за відсутності обґрунтованих підстав.

У зв`язку із викладеним просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду, встановленого ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2018.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, встановленого ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2018.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви боржника, не надав належної оцінки викладеним у заяві доводам, не врахував, що боржник за весь час існування заборгованості перед банком намагався врегулювати питання її погашення. Суд не взяв до уваги те, що боржник усіляко намагається погасити заборгованість, жодним чином не ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед банком, однак потребує можливості у виїзді за кордон для зустрічей із сином та онукою.

Вказав, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було розглянуто судом у його відсутність, що позбавило боржника можливості надати свої пояснення та заперечення. Суд розглянув подання без державного виконавця та не витребував матеріали виконавчого провадження, що вплинуло на неповноту дослідження судом усіх обставин справи та призвело до постановлення незаконної ухвали.

Звернув увагу, що більше трьох років він незаконно обмежений у праві виїзду за кордон, а намагання домовитися із кредитором здійснити реструктуризацію боргу були марними. Судом не встановлено факту свідомого ухилення боржника від виконання боргових зобов`язань перед банком та є незрозумілим, яким чином встановлена заборона може допомогти стягнути борг.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Лисий М.С. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з її невмотивованості та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту дев`ятого частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст. 18 ЦПК України).

Згідно з частинами 3, 1 статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у разі, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Положеннями статті 441 ЦПК України не визначено умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Судом було встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2018 тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до повного виконання зобов`язання по зведеному виконавчому провадженню ВП №56121467 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 269 005,68 доларів США та 107 683,24 грн та по виконавчому провадженню ВП №50145625 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором 139 962,84 доларів США та 488 598,34 грн.

Державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа суду, як то: накладення арешту на майно боржника, накладення арешту на кошти боржника, здійснення запитівдо державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів, тощо.

Проте, боржник судові рішення не виконує, зазначену вище заборгованість не погашає протягом тривалого часу (близько 10 років).

Звертаючись до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заявник вказував на нерентабельність продажу іпотечного майна - двох квартир у АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , оскільки вартість на житло знизилася, а продаж квартир не покриє повністю розмір заборгованість. Також вказував, що може здійснювати погашення заборгованості із заробітної плати та зауважив на проживання у м. Москва, Російська Федерація, його сина та онуки, з якими він хоче бачитися та спілкуватися.

Проте боржником не надано жодного підтвердження, що ним вживаються будь - які заходи спрямовані на виконання рішення суду, не надано доказів працевлаштування, про яке останній сам зазначив у своїй заяві. Знаючи про свої боргові зобов`язання перед банком, боржник свій обов`язок щодо погашення заборгованості не здійснює навіть частково вже протягом десяти років. При цьому ОСОБА_1 неодноразово здійснював поїздки за кордон.

Так, відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною четвертою статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Суд вірно дійшов висновку, що боржником ОСОБА_1 не надано доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України щодо виконання ним рішення суду протягом строку, з якого він дізнався про відкриття виконавчого провадження, а також необхідності йому виїжджати за межі України з метою побачення з сином та онукою, а тому його заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта є невмотивованою і необґрунтованою.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що заявник у січні 2019 року вже звертався до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, встановленого ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2018.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15 лютого 219 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви.

Так, влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості. Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга №23468/02, 67; 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60).

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця. Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Із матеріалів справи вбачається, що подані ОСОБА_1 заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта у січні 2019 року та у березні 2020 року є ідентичними за змістом та підставами, на які посилається заявник, для скасування застосованого судом до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте, ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що за період з 2019 року по березень 2020 року, ним вчинялися дії щодо часткового чи повного погашення заборгованості перед ПАТ АБ «Укргазбанк».

Колегія суддів звертає увагу, що зміст заяви боржника про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України фактично зводиться до непогодження заявника зі змістом ухвали суду від 06.07.2018, якою тимчасово обмежено його у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язання згідно судових рішень.

При цьому, законність ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не перевіряється, ця ухвала не є предметом перегляду на теперішній час. Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпадуть підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення банком переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлення обставин, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дадуть підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Щодо пропорційності встановленого обмеження, колегія суддів виходить з того, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України застосовано судом як захід забезпечення виконання судових рішень у зв`язку з тим, що він ухиляється від їх виконання вже тривалий час. Боржник вважає, що така його заборгованість підлягає списанню банком як безнадійна. На даний час судові рішення не виконані боржником, заборгованість не погашена. Виїзд боржника за кордон є ризиком неповернення останнього до України, оскільки за кордоном проживає його син та онука.

Враховуючи розмір непогашеної боржником заборгованості, що є значною, колегія суддів вважає застосовані обмеження виправданими і такими, що не суперечать статті 1 протоколу до Конвенції та знаходяться в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

Колегія суддів вважає, що заявником не доведено, що відпала необхідність у застосуванні до нього зазначеного заходу обмеження, а тому судом вірно відмолено у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до повного виконання зобов`язань по зведеному виконавчому провадженню ВП №56121467 з примусового виконання виконавчого листа №2-419/11, виданого 07.02.2012 Дарницьким районним судом м. Києва (виконавче провадження №49539314) та виконавчого листа №2-506/12 виданого 04.04.2014 Дарницьким районним судом м. Києва (виконавче провадження №50145625).

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не оскаржував ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, вказана ухвала набрала законної сили, належних обґрунтувань наявності підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (зокрема, часткове чи повне виконання рішення суду, визнання виконавчих листі такими, що не підлягають виконанню, тощо) заява ОСОБА_1 не містить, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 20.09.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

В.А. Кравець

О.І. Шкоріна