Справа № 214/5829/21
2/214/3251/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 вересня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання Кушнерук Ю.В.,

за участю- позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, при заочному розгляді, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 21.07.2021 року, в якому просить суд: зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області Гонтарук В.М. від 15.01.2007 року з оголошенням заборони на його відчуження, із реєстрацією обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за типом обтяження «арешт майна» 23.01.2007 року за №4392783 реєстратором Сьома криворізька державна нотаріальна контора.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що після смерті бабусі позивача ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі Договору купівлі-продажу. У вказаному житловому будинку її бабуся ОСОБА_4 була зареєстрована з 14.02.1984 року та її батько ОСОБА_3 з 14.12.1982 року та 14.10.1997 року був знятий з реєстрації на іншу адресу та 02.09.2004 року був знову зареєстрований за вказаною адресою по дату смерті. На момент смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 був зареєстрований її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою квартальної уповноваженої вуличного комітету №3. За життя, ОСОБА_4 заповітів від свого імені не складала, а тому спадкування відбувається за законом. 17.11.2015 року Сьомою Криворізькою державною нотаріальної конторою була заведена спадкова після смерті ОСОБА_4 , номер у спадковому реєстрі №58221573, номер у нотаріуса №567. ІНФОРМАЦІЯ_3 її батько ОСОБА_3 помер, який фактично проживав за адресою по АДРЕСА_1 з 02.09.2004 року, що підтверджується довідкою , виданої головою вуличного комітету №3 ОСОБА_5 . Її батько фактично прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , однак не оформив юридично спадкових прав. У встановленому законодавством порядку, зокрема ст.ст. 1296-1298 ЦК України, позивач звернулась до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , однак постановою нотаріуса 05 травня 2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, через виявлення арешту на об`єкті нерухомого мана на житловому будинку АДРЕСА_1 . З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №255091837 від 30.04.2021 року за пошуком відомостей за суб`єктом « ОСОБА_3 », постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області Гонтарук В.М. від 15.01.2007 року накладено арешт на все нерухоме (не визначене) майно ОСОБА_3 як боржника та оголошено заборону на його відчуження. Обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за типом обтяження «арешт майна» 23.01.2007 року за №4392783 реєстратором Сьома криворізька державна нотаріальна контора (Інформації з державного реєстру додається ).

Згідно відповідей Саксаганського відділу ДВС в м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) №13-34/25771 від 11.05.2021 року та Управління забезпечення примусового виконання рішень суду у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (виконавчі провадження, які перебувають на виконанні, спецпідрозділ АСВП та АСВП архів) встановлено, що відкритих виконавчих проваджень в рамках яких накладений арешт на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження №4392783 від 23.01.2007 року не виявлені. Більш детальну інформацію надати неможливо, оскільки згідно пп. 9.9-9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, зазначені виконавчі провадження, які перебували на виконанні у Саксаганському відділі ДВС знищені, у зв`язку із закінченням строку зберігання, термін зберігання становить три роки. Також, перевірити книги обліку виконавчих проваджень переданих до державних виконавців на виконання неможливо у зв`язку із знищенням відповідно до наказу №1000/5 від 18.06.2015 року «Про затвердження правил органів діловодства та архівного зберігання документів у державних органах , органах місцевого самоврядування, на підприємствах , в установах організаціях» затвердженого наказом Міністерства юстиції України №736/27181 від 22.06.2015 року термін зберігання яких становить 5 років. У зв`язку з цим мені ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 21.07.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду не заперечує.

Представник відповідача - Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання, а також відзиву.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки представника позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 22.02.2018 року відділом РАГС Саксаганської ДНК м. Кривого Рогу (а.с. 20 ) та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 27 квітня 2012 року Центрального міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, згідно якого я уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с.12 ).

Крім того, ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4 , яка є матір`ю мого батька, факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та свідоцтвом, Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_4 відповідно до якого вона уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_7 » та Свідоцтвом про розірвання шлюбу з ОСОБА_9 згідно якого бабуся після розірвання шлюбу знов змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_10 » (а.с. 14,15,16).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 у віці 86 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис №1180 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 13.02.2014 року (а.с. 13).

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті бабусі ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав на праві приватної власності, що підтверджується підставі Договору купівлі-продажу від 27.10.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лузіною Р.П. за №3943 та Довідкою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №186050 від 15.03.2021 року та технічним паспортом на будинок.

У вказаному житловому будинку ОСОБА_4 (бабуся позивача) була зареєстрована з 14.02.1984 року та її батько ОСОБА_3 з 14.12.1982 року та 14.10.1997 року був знятий з реєстрації на іншу адресу та 02.09.2004 року був знову зареєстрований за вказаною адресою по дату смерті, що підтверджується Домовою книгою (а.с. 23-34 ).

На момент смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 був зареєстрований її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою квартальної уповноваженої вуличного комітету №3 (а.с.18 ).

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Положення статті 1223 ЦК України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Дослідженням копії спадкової справи №567 (номер в Спадковому реєстрі 58221573) на майно померлої ОСОБА_4 (а.с ) встановлено, що за життя ОСОБА_11 складено заповіт, за яким належний їй житловий будинок з господарчими побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , номер заповіту у спадковому реєстрі №8445632, який є чинним, що підтверджується Заповітом від 16.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А., зареєстрованого в реєстрі за №2662 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповітів/спадкові договори) №42145002.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України).

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї, в том числі на майно, яке входить, до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Отже, в такому випадку вважається, що спадкоємець набув право на спадщину і після смерті такої особи до видачі свідоцтва про право на спадщину до його спадкоємців переходить не право на прийняття спадщини, а сама спадкова маса (спадкове майно).

17.11.2015 року батько позивача ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за №1472.

17.11.2015 року Сьомою Криворізькою державною нотаріальної конторою була заведена спадкова після смерті ОСОБА_4 , номер у спадковому реєстрі №58221573, номер у нотаріуса №567/2015.

20.11.2015 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_12 син померлої із заявою про відмову від належної йому частки у спадщині за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , заява зареєстрована за №1480.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, свідченням чому є свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_6 , видане 01 липня 2020 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про складено актовий запис №1085 (а.с. ), який фактично проживав за адресою по АДРЕСА_1 з 02.09.2004 року, що підтверджується довідкою , виданої головою вуличного комітету №3 ОСОБА_5 .

Таким чином, як єдиний спадкоємець ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , однак не оформив юридично спадкових прав.

У встановленому законодавством порядку, зокрема ст.ст. 1296-1298 ЦК України, звернулась до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Приводом та підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом стало виявлення державним нотаріусом нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. наявності на всьому належному нерухомому майні (невизначеному), у тому числі об`єкті нерухомого мана на житловому будинку АДРЕСА_1 , про що була винесена постанова від 05.05.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Факт наявності такого обтяження підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №255091837 від 30.04.2021 року за пошуком відомостей за суб`єктом « ОСОБА_3 », постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області Гонтарук В.М. від 15.01.2007 року накладено арешт на все нерухоме (не визначене) майно ОСОБА_3 як боржника та оголошено заборону на його відчуження. Обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за типом обтяження «арешт майна» 23.01.2007 року за №4392783 реєстратором Сьома криворізька державна нотаріальна контора.

Так, згідно відповідей Саксаганського відділу ДВС в м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) №13-34/25771 від 11.05.2021 року та Управління забезпечення примусового виконання рішень суду у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (виконавчі провадження, які перебувають на виконанні, спецпідрозділ АСВП та АСВП архів) встановлено, що відкритих виконавчих проваджень в рамках яких накладений арешт на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження №4392783 від 23.01.2007 року не виявлені. Більш детальну інформацію надати неможливо, оскільки згідно п.п. 9.9-9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, зазначені виконавчі провадження, які перебували на виконанні у Саксаганському відділі ДВС знищені, у зв`язку із закінченням строку зберігання, термін зберігання становить три роки. Також, перевірити книги обліку виконавчих проваджень переданих до державних виконавців на виконання неможливо у зв`язку із знищенням відповідно до наказу №1000/5 від 18.06.2015 року «Про затвердження правил органів діловодства та архівного зберігання документів у державних органах , органах місцевого самоврядування, на підприємствах , в установах організаціях» затвердженого наказом Міністерства юстиції України №736/27181 від 22.06.2015 року термін зберігання яких становить 5 років. У зв`язку із чим ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.).

Судовим розглядом встановлено, що права ОСОБА_1 як спадкоємиці обмежено право на отримання спадщини, в результаті накладення арешту на все майно ОСОБА_3 як боржника із забороною відчуження.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним та існувати на момент її звернення до суду.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Разом з тим, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням викладеного, для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема, майнові права, суду необхідно установити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати чи вірний спосіб захисту свого права обрану позивачем при зверненні до суду.

Частиною 2 ст.16 ЦК України закріплений перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений в статті перелік способів захисту не є вичерпним.

Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним та існувати на момент її звернення до суду.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та заявивши про свої спадкові права на належне йому за життя майно, фактично набула права на нього, яке в силу ч.5 ст.1269 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття та оформлення таких прав у встановленому законом порядку. Більш того, вона фактично проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю сім`єю, що підтверджується довідкою квартальної уповноваженої вуличного комітету №3 від 15.07.2021 року. При цьому позбавлена можливості в повному обсязі реалізувати спадкові права, з огляду на наявне обтяження у вигляді арешту майна, застосоване за відсутності на те підстав.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження», що відповідає висновку викладеному у постанові Верховного Суду у справі № 554/7908/17-ц (61-4357св19) від 23.12.2020 року.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення суду застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Положеннями ч.1, ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт може бути знятий за рішенням суду.

На підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.

Відповідно до вимог абз.3 п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження для захисту своїх прав.

Крім того, відповідно до ст.17 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими, ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно до ч.1,4 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, з метою захисту спадкових прав позивача суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області Гонтарук В.М. від 15.01.2007 року з оголошенням заборони на його відчуження, із реєстрацією обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за типом обтяження «арешт майна» 23.01.2007 року за №4392783 реєстратором Сьома криворізька державна нотаріальна контора .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд враховує не заявлення позивачем вимог про відшкодування судового збору та прохання покласти витрати на неї, а тому суд не вбачає доцільності в стягненні судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 280-284, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , м. Кривий Ріг, зареєстровна за адресою: АДРЕСА_2 ) до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича 41), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про знятят арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області Гонтарук В.М. від 15.01.2007 року з оголошенням заборони на його відчуження, із реєстрацією обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за типом обтяження «арешт майна» 23.01.2007 року за №4392783 реєстратором Сьома криворізька державна нотаріальна контора .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складання.

Заочне рішення складено та підписано 20 вересня 2021 року.

Суддя Н.Г. Гринь