Справа № 202/3171/21
Провадження № 2/202/1866/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 вересня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ісаєвої Д.А.

за участю секретаря судового засідання Весненка І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Бурби Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та виселення.

В обґрунтування позову зазначається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності в цілому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.02.1991 року, після смерті дідуся, та на підставі реєстраційного посвідчення від 08.04.1991 року.

Дівоче прізвище позивача - ОСОБА_3 . 21.12.1991 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , 1963 року народження та змінила прізвище на ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , який зареєстрований та живе разом з позивачем в належному їй на праві власності житловому будинку.

16.03.20102 року шлюб з відповідачем був розірваний. Відповідач після розірвання шлюбу не є членом її сім`ї, але в добровільному порядку знятись з реєстрації та висилитись з належного позивачу будинку не бажає, тим самим чинить ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, пошкоджує належне їй майно та не сплачує комунальні послуги в житловому будинку, яким користується. Вказані дії відповідача чинять позивачу, як власнику, значні перешкоди в користуванні власністю, добровільно вирішити всі питання відповідач не бажає, тому ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 30.06.2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, зазначишви, що між позивачем та відповідачем постійно виникають сварки, ОСОБА_2 її б`є, у зв`язку з чим вона вимушена постійно викликати поліцію.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзиву не подав.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що є подругою позивача, працюють разом. Позивач з відповідачем офіційно розлучені, ОСОБА_2 постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, влаштовує сварки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 показала, що позивач з відповідачем офіційно розлучені, будинок належить ОСОБА_1 . Відповідач постійно чинить саварки з позивачем.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України - суд зважаючи на наявність законних підстав приходить до висновку про можливість у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наданих сторонами доказів, без вислуховування особистих пояснень відповідача по справі.

Вивчивши письмові докази справи, заслухавши позивача, її представника, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.02.1991 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-252 (а.с.18) та реєстраційним посвідченням від 08.04.1991 року (а.с.17).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.12.1991 року по 16.03.2012 року (а.с.19-20).

Відповідно до довідки №2905 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 28.04.2021 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 уповноважений власник, її син ОСОБА_8 , та відповідач ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги докази позивача та вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом, позивач є власницею будинку в якому проживає вона, її син та її колишній чоловік.

Після розлучення їх спільне проживання в одному будинку є неможливим, оскільки відповідач постійно порушує правила спільного проживання та побуту.

Згідно ст. 116 Житлового кодексу якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Як встановлено судом ОСОБА_2 вселився у спірний будинок в якості члена сім`ї ОСОБА_1 , тобто відповідач набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Висновок Великої палати Верховного Суду в справі №686/11782/17-ц від 15.01.2020 року

Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18).

Судом встановлено, що позивач та відповідач спільним побутом не пов`язані, сімейні відносини між ними припинені, відповідач постійно порушує правила проживання в будинку та не враховує право позивача на користування, володіння та розпорядження своїм майном, яке їй належить на праві власності.

Також, судом вищезазначений висновок зроблено з урахуванням основних засад (принципів) цивільного судочинства, а саме, як зазначено в ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 цього Кодексу).

Також судом враховано пункт 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» згідно якого втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Верховний суд в постанові від 15 січня 2020 року в справі 754/613/18-ц зазначив, що при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Так, судом з урахуванням зазначених вище вимог враховано співрозмірність та баланс інтересів між правом позивача реалізувати своє право власності в повному об`ємі та право відповідача на житло, яке він втратив після розлучення із дружиною, порушуючи при цьому постійно правила спільного проживання.

З урахуванням всього вищевикладеного, принципів та засад цивільного судочинства, висновків ЄСПЛ та Верховного Суду суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування спірним будинком та у зв`язку з цим його виселення без надання іншого житла обґрунтованими та такими, що переслідують законну мету.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та виселення, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Висилити ОСОБА_2 із житлового будинку адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , 1972 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

представник позивача адвокат Бурба Юрій Михайлович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №0863 від 10.06.1999 року, діючий на підставі угоди про повноваження адвоката при наданні юридичної допомоги від 11.07.2021 року, адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , 1963 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.А.Ісаєва