Ухвала

16 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 338/197/20

провадження № 61-15047ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Філія «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати незаконним і скасувати наказ директора Філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - Філія АТ «Укртрансгаз») Михайліва В. І. від 16 січня 2020 року № 03-к про звільнення його з посади інженера ІІ категорії відділу охорони праці, технічного нагляду та пожежної безпеки з 16 січня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням штату; поновити його на вказаній посаді; стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також - 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що наказом начальника Філії АТ «Укртрансгаз» від 16 січня 2020 року № 03-к його було звільнено з посади інженера ІІ категорії відділу охорони праці, технічного нагляду та пожежної безпеки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ є незаконним і упередженим, оскільки АТ «Укртрансгаз» не виконало свого обов`язку щодо його працевлаштування і не запропонувало йому всі наявні на підприємстві вакантні посади. Також АТ «Укртрансгаз» безпідставно не задовольнило його заяву від 04 червня 2019 року про переведення на вакантну посаду інженера ІІ категорії відділу охорони праці, технічного нагляду та пожежної безпеки до новоствореного підрозділу АТ «Укртрансгаз» - філії «Оператор газотранспортної системи» з віддаленим місцем роботи в місті Івано-Франківську. Крім цього, відповідач не врахував його переважне право на залишення на роботі та не звернув уваги на рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації апарату Філії АТ «Укртрансгаз» від 07 листопада 2019 року, яким було відмовлено у наданні згоди на розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Філії АТ «Укртрансгаз» Михайліва В. І. від 16 січня 2020 року № 03-к про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера ІІ категорії відділу охорони праці, технічного нагляду та пожежної безпеки з 16 січня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера ІІ категорії відділу охорони праці, технічного нагляду та пожежної безпеки Філії АТ «Укртрансгаз» з 17 січня 2020 року. Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2020 року по 14 грудня 2020 року в розмірі 195 396,54 грн, з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів в порядку, визначеному Податковим кодексом України. Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» залишено без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року - без змін.

07 вересня 2021 року АТ «Укртрансгаз» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 245 396,54 грн (195 396,54 + 50 000). Тобто ціна позову в цій справі становить 245 396,54 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Також предметом позову в цій справі є визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку АТ «Укртрансгаз» мотивувало тим, що справа має для нього виняткове значення, оскільки стосується процесу впровадження та реалізації проєкту «Відокремлення діяльності з транспортування природного газу», що стало наслідком припинення діяльності товариства і зумовило виникнення обставин для змін у виробництві та праці для працівників структурних підрозділів, діяльність яких полягала у забезпеченні діяльності товариства з транспортування природного газу.

Зазначені доводи не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі. Обґрунтування поданої в цій справі скарги зводяться до незгоди заявника з результатом розгляду справи. Посилання на те, що справа стосується процесу впровадження та реалізації проєкту «Відокремлення діяльності з транспортування природного газу», не заслуговує на увагу, так як ця справа стосується захисту трудових прав звільненого працівника та дотримання роботодавцем при такому звільненні норм чинного трудового законодавства. Поновлення незаконно звільненого працівника спрямоване на відновлення порушених прав особи незалежно від того, чи здійснюється впровадження в юридичної особи проєкту щодо зміни її діяльності. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання АТ «Укртрансгаз» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2021 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Філія «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко