ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11», на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» про зобов`язання вчинити дії шляхом надання дозволу (згоди) на використання і приєднання до внутрішньо будинкових мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» про зобов`язання вчинити дії шляхом надання дозволу (згоди) на використання і приєднання до внутрішньобудинкових мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач є власником нежитлового приміщення №0113 у будинку АДРЕСА_1 . Як виявилось, належним чином використовувати своє майно є неможливим, оскільки у зазначеному приміщенні відключене (відсутнє) електропостачання, водопостачання та водовідведення. При цьому, сам багатоквартирний будинок, в якому знаходиться приміщення позивача, підключено до системи електропостачання, водопостачання та водовідведення.

Оскільки нежитлове приміщення позивача є невід`ємною частиною будинку, позивач по відношенню до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», ПАТ «Київводоканал» є субспоживачем. З метою забезпечення під`єднання приміщення позивача до мереж, що можливо лише через загальнобудинкові мережі, позивач неодноразово звертався до балансоутримувача будинку - ОСББ «Олевська-11», проте зі сторони відповідача не було вчинено жодних дій щодо забезпечення нежитлового приміщення позивача електроенергією, водопостачанням та водовідведенням. Без згоди відповідача на використання позивачем загальнобудинкових мереж для під`єднання власного приміщення у багатоквартирному будинку, неможливо забезпечити належне функціонування та використання нерухомого майна позивача.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами щодо відсутності електропостачання, водопостачання та водовідведення, надання згоди на користування внутрішньобудинкових мереж з метою підключення нежитлового приміщення позивача до мереж та надання відповідних документів. На жоден з листів відповідач не надав відповіді.

Відповідно до пп. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП 14.03.2018 року №312: споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання; субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

Отже, по відношенню до енергопостачальної організації ПАТ «ДТЕК «КИЇВЕНЕРГО» відповідач є споживачем, а позивач є субспоживачем і для підключення останнього необхідна згода відповідача. Відсутність такої згоди і не вчинення відповідачем дій по забезпеченню приєднання приміщення позивача до внутрішньобудинкових електромереж порушує право позивача на вільне користування та належне утримання власного майна.

Відповідно до листа ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» від 18.09.2019 року нежитлове приміщення №0113 у будинку АДРЕСА_1 є частиною об`єкту водоспоживання, відносно якого між ПрАТ «АК «Київводоканал» і ОСББ «Олевська-11» укладено договір про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 05.08.2019 року №21317/4-08-Т.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська-11» вчинити дії щодо забезпечення електропостачання, водопостачання та водовідведення нежитлового приміщення №0113 у будинку АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом надання дозволу (згоди) ОСОБА_1 на використання і приєднання до внутрішньобудинкових мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення вказаного приміщення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» про зобов`язання вчинити дії шляхом надання дозволу (згоди) на використання і приєднання до внутрішньобудинкових мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення задоволено. Зобов`язано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» забезпечити електропостачання, водопостачання та водовідведення у нежитловому приміщенні №0113 у будинку АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом надання дозволу (згоди) ОСОБА_1 на використання і приєднання до внутрішньобудинкових мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення у нежитловому приміщенні №0113 у будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

При цьому, зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції неналежно дослідив обставину наявності у позивача перед відповідачем заборгованості по внескам на утримання будинку і прибудинкової території. Крім того, судом неналежно досліджено Протокол № 7 Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (питання №№ 5 і 8) та протиправно позбавлено відповідача у реалізації наданого процесуальним законом права щодо подачі заперечення на відповідь на відзив і додаткових доказів. Наголошує, що судом першої інстанції помилково не застосовано норми Закону України «Про об`єднання багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-ІІІ і Статуту ОСББ «ОЛЕВСЬКА-11». Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивач не виконує свої обов`язки по утриманню майна, а саме: не сплачує внески по утриманню будинку та прибудинкової території, що і є підставою для застосування щодо нього рішення Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про обмеження у користуванні інженерними комунікаціями, які були придбані за кошти інших співвласників. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції, маючи сумніви щодо обставин наявності заборгованості у позивача перед відповідачем, мав встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Окрім того, апелянт вказує на те, що рішення Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про обмеження у користуванні інженерними комунікаціями, прийняте у встановленому законодавством та Статутом порядку, є чинним, ніким не оскаржувалося та не скасовувалося жодним компетентним органом, а, отже, має виконуватися всіма співвласниками багатоквартирного будинку.

Також в апеляційні скарзі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» просило поновити строк на подачу доказу, а саме: розрахунку заборгованості позивача, як власника нежитлового приміщення №0113, що входить до складу багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , перед Об`єднанням по внескам на утримання будинку та прибудинкової території за період з 08 липня 2019 року по 01 березня 2021 року, з урахуванням інфляційного нарахування на основну суму боргу та 3% річних.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.07.2019 року ОСОБА_1 став власником нежитлового приміщення №0113 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8).

03.09.2019 року, 05.09.2019 року, 01.10.2019 року, представником позивача на адресу відповідача направлені листи щодо забезпечення постачання електричної енергії до нежитлового приміщення №0113 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9-26).

Як зазначає відповідач, приміщення позивача було відключено від електро- та водопостачання у зв`язку із не сплатою ним внеску у ремонтний фонд. На підтвердження своєї позиції відповідачем, 05.02.2021 року на адресу суду скеровано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копія Протоколу №7 Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , від 29.12.2018 року, яке містить рішення про затвердження обмеження доступу для боржників до користування інженерними комунікаціями, які були придбані за кошти співвласників (питання №8) (а.с 66-72).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем докази не містять відомостей щодо наявності у позивача ОСОБА_1 або за місцем знаходження його приміщення (№ 0113 у будинку АДРЕСА_1 ) заборгованості по викладеному у протоколі Загальних зборів питанню №8. Також, відповідачем не надано доказів щодо нарахування позивачу внеску у ремонтний фонд та не надано доказів наявності будь-якої заборгованості у позивача перед ОСББ «Олевська-11», на підтвердження правомірності дій відповідача по відключенню приміщення позивача від електро- та водопостачання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» цей Закон регулює відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні.

У частині дев`ятій статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься визначення обмежень на користування спільним майном.

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Абзацами 4 та 5 частини першої статті 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечують рівні умови здійснення прав.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Апелянт вказує на те, що позивач не виконує свої обов`язки по утриманню свого майна, оскільки не сплачує відповідачу внески на утримання будинку та прибудинкової території, що і є підставою для застосування щодо нього рішення Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , про обмеження у користуванні інженерними комунікаціями, які були придбані за кошти інших співвласників.

Однак, колегія суддів критично оцінює вказаний довід апелянта та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності будь-яких належних та допустимих доказів нарахування позивачу внеску у ремонтний фонд, наявності будь-якої заборгованості у позивача перед ОСББ «Олевська-11», та підтвердження правомірності дій відповідача по відключенню приміщення позивача від електро- та водопостачання.

З матеріалів справи, а саме відзиву на позовну заяву (а.с.46) вбачається, що підставою для відключення позивача від послуг є його заборгованість перед відповідачем зі сплати внеску у ремонтний фонд.

При цьому, будь яких доказів на підтвердження нарахування такого внеску, повідомлення позивача про необхідність його оплати та наявність у нього такої заборгованості, попередження щодо відключення у разі несплати матеріали справи не містять.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано правильну оцінку доказу, поданому відповідачем, а саме: Протоколу №7 Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , від 29.12.2018 року, який містить рішення про затвердження обмеження доступу для боржників до користування інженерними комунікаціями, які були придбані за кошти співвласників (питання №8) (а.с 66-72). Вказаний документ не підтверджує наявність заборгованості у позивача, що, в свою чергу, унеможливлює поширення дії встановлених в рішенні обмежень на нього, як на боржника.

Крім того, як встановлено апеляційним судом, рішення про затвердження обмеження доступу для боржників було прийнято 29 грудня 2018 року, тоді як власником нежитлових примішень позивач став лише 08 липня 2019 року. Будь якого доказу про ознайомлення позивача з даним рішенням, повідомленням його про наявність боргу та відповідно про поширення вказаного рішення на позивача відповідачем не надано.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , прийняте у встановленому законодавством порядку, ніким не оскаржене та не скасоване, а тому позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Утім, колегія суддів відхиляє вказаний довід апелянта, оскільки відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що відключення позивача відбулося саме на підставі цього рішення. А отже, доказів, що саме цим рішенням порушено права позивача матеріали справи не містять.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Також колегія суддів критично оцінює клопотання апелянта про поновлення строку на подачу доказів, які не були подані до суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доданий апелянтом до апеляційної скарги розрахунок заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території по нежитловому приміщенню №0113 багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 (а.с.118-119) не був поданий до суду першої інстанції при ухваленні рішення, а відтак, з урахуванням положень ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги колегією суддів, так як жодні поважні причини щодо неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні.

При цьому, посилання апелянта на порушення судом першої інстанції права відповідача на подачу доказів є необґрунтованим, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 3 статті 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно частини 4 статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Враховуючи викладене, відповідачем було реалізовано право на подачу відзиву на позовну заяву з можливістю подання всіх наявних доказів. Крім того, відповідач не повідомляв суд першої інстанції про доказ, який не може бути подано з поважних причин.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що підставою відключення у відзиві на позов зазначається несплата внеску до ремонтного фонду, а не заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Що ж до доводів апелянта зазначених у апеляційній скарзі з приводу наявності заборгованості у позивача зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, і у зв`язку з цим застовуванням до нього рішення ОСББ про обмеження у користуванні інженерними комунікаціями, то вони колегією суддів теж розцінюються критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач з серпня 2019 року, тобто майже з часу набуття у власність нежитлового приміщення (08.07.2019 року) намагається підключитися до інженерних комунікацій, про що неодноразово звертався до відповідача, натомість відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що на той час у позивача була будь яка заборгованість.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК Україниобов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що надані відповідачем докази не містять відомості щодо наявності у позивача ОСОБА_1 або за місцем знаходження його приміщення (№ 0113 у будинку АДРЕСА_1 ) заборгованості по викладеному у протоколі Загальних зборів питанню №8. Також, відповідачем не надано доказів щодо нарахування позивачу внеску у ремонтний фонд та не надано доказів наявності будь-якої заборгованості у позивача перед ОСББ «Олевська-11», на підтвердження правомірності дій відповідача по відключенню приміщення позивача від електро- та водопостачання.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції викладені у рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, обставини на які вказує апелянт, не спростовують висновки суду першої інстанції та не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях та зводяться до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому, судове рішення, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олевська - 11» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф.Лапчевська

В.А. Нежура