Справа № 209/619/21
Провадження № 2/209/634/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря Шаповал А.В.,

розглянувши в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача.

В березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

На обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що він, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками по 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 03.11.2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2011 року. В даній квартирі з 20.07.2010 року по 18.11.2020 року була зареєстрована його колишня дружина відповідач по справі ОСОБА_2 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.07.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 2020 року відповідач втратила право у користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку. Згідно даного рішення суду відповідач була знята з реєстраційного обліку в квартирі - 18.11.2020 року. За весь час реєстрації в квартирі відповідач не сплачувала комунальні платежі, які на неї нараховувалися. Ним за адресою: АДРЕСА_2 укладені договори з наступними комунальними службами: договір з КП КМР «УКОЖФ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, договір з «Комунальним автотранспортним підприємством 042802» про надання послуг по вивезенню твердих побутових відходів, договір з ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» з додатковою угодою про постачання електричної енергії, договір про технічне обслуговування домофону. Також на підставі особового рахунку відкритого на його ім`я, отримуються послуги з водопостачання та водовідведення. За період з 01.08.2019 року по 16.11.2020 рік ним було сплачено за комунальні послуги (за послуги з управління багатоквартирним будинком, за водопостачання та водовідведення, за вивіз твердих побутових відходів, за технічне обслуговування домофонної системи, за електричну енергію) за дану квартиру всього на суму - 6 688,38 грн. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати за нараховані комунальні послуги. Вважає, що з відповідача повинно бути стягнуто 1/2 частину сплачених ним коштів за комунальні послуги. Наводячи розрахунок, посилаючись на норми ст. 5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 повинно бути стягнуто 1/2 частину сплачених ним коштів за комунальні послуги у розмірі (1483,52 грн. квартплата +40,34 грн. вивіз сміття +47,00 грн. тех. обслуговування домофону +582,64 грн. за воду +1190,69 грн.- електропостачання), що всього становить 3344,19 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 3 344,19 грн. Стягнути ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

27.05.2021 року відповідач по справі надав суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якої зазначила, що вона та ОСОБА_1 з вересня 2003 року вели спільне господарство та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_4 , а з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 вони проживали в зареєстрованому шлюбі. На момент укладання шлюбу, вона не мала свого особистого житла, то позивач, ОСОБА_1 запропонував їй зареєструватися на його частку квартири, та згодом вони зареєстрували там їх доньку. З моменту реєстрації та по момент зняття її з реєстраційного обліку, вона фактично жодного дня там не проживала, а лише періодично навідували матір позивача та допомагали їй усім необхідним. Вони з позивачем разом з 2003 року мешкали в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_3 до 2019 року, а після розлучення вона мешкає там з донькою. Згідно з частиною першою, третьою ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до чого, вона має інше місце проживання, хоча і була зареєстрована в квартирі позивача. Щодо заявлених позовних вимог, про стягнення з неї компенсації за сплачені позивачем комунальні послуги, наголошує на тому, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 на воду, на газ, на електроенергію є лічильники та сплата комунальних послуг здійснюється на підставі показів лічильника, а саме скільки було спожито, за те і фактично сплачується. Та оскільки в квартирі проживає позивач з матір`ю, то дані які фактично спожиті, є використані ними комунальні послуги та покласти на неї те, чим вона не користувалася є несправедливим. Щодо сплати домофону, квартплати та вивозу сміття, зазначила, що квартплата нараховується за квадратні метри, на яких проживають особи, а в зв`язку з тим, що вона не проживала та фактично не користувалася даними квадратними метрами, вважає, що стягнення також буде недоцільним. Також фактичне користування домофоном нею не здійснювалася. Щодо сплати за вивіз сміття, то вона постійно ходила до центру надання адміністративних послуг та надавала довідку про те, вони постійно проживали у АДРЕСА_3 , щоб бабусі не нараховували комунальні послуги за вивіз сміття, та звертає увагу суду, що в квитанції про сплату комунальних послуг за вивіз сміття не зазначено за яку саме кількість осіб було сплачено. Звертає увагу суду на те, що згідно даної статті сплачують комунальні послуги та несуть солідарну відповідальність на рівні з власником, ті особи які проживають з власником та користуються комунальними послугами на рівні з ним. Також, звертає увагу суду на те, що в наданих квитанціях містяться і квитанції сплачені ОСОБА_3 , яка не є стороною то даній справі та не заявляє свої вимоги, як до відповідача по даній справі. Враховуючи викладене просила суд відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2008 року, сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.07.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7-8).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.10.2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю задоволено частково. Вирішено захистити право власності на квартиру АДРЕСА_4 , усунувши перешкоди власникам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , такою, що втратила право у користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку. В іншій частині позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовлено (а.с.9-11).

Згідно копії особового рахунку № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_4 в квартирі з 16.07.2010 року зареєстровані позивач ОСОБА_1 , та його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована з 20.07.2010 року, однак вибула з 18.11.2020 року за рішенням суду (а.с. 12).

Позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 укладені договори з наступними комунальними службами: договір з КП КМР «УКОЖФ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком(а.с.36-38), договір з «Комунальним автотранспортним підприємством 042802» про надання послуг по вивезенню твердих побутових відходів (а.с.35), договір з ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» (а.с.32-34) з додатковою угодою про постачання електричної енергії (а.с.39).

Згідно наданих суду квитанцій, позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 сплачували кошти за житлово-комунальні послуги (а.с.13-24).

Згідно змісту позову, позивач вважає, що з відповідача повинно бути стягнуто половину понесених ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно заперечень, відповідач заперечує проти стягнення, оскільки з 2003 року фактично мешкала за іншою адресою.

Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Частинами першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач та його мати є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , таким чином в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є співвласником квартири АДРЕСА_4 , однак з 20.07.2010 року вона була зареєстрована у квартирі позивача, та знята з реєстрації 18.11.2020 року за рішенням суду. В квартирі з 16.07.2010 року і по сьогоднішній день зареєстрована донька позивача та відповідача ОСОБА_4 2006 р.н.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.07.2019 року про розірвання шлюбу, було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2018 року припинили подружні відносини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4)послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20 й 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язок споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Вивчивши надані суду матеріали, суд вважає за необхідне зазначити, що квитанції надані позивачем містять в собі дані про оплату позивачем ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_3 за житлово-комунальні послуги частково за період 2019 рік, а також квитанції за 2021 рік. Отже, позивачем надано квитанції за період, коли відповідач ОСОБА_2 не мешкала в зазначеній квартирі та припинила подружні стосунки з позивачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи результати розгляду справи, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-89, 223, 258-265, 272 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 13.09.2021 року.

Суддя Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Т.О. Решетник