Постанова

Іменем України

08 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 367/96/19-ц

провадження № 61-13467св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 ,на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2020 року у складі судді Оладько С. І.та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про витребування грошових коштів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 18 липня 2013 року він уклав контракт з приватним підприємством «Морське агентство «Іntermarine» (далі - ПП «Морське агентство «Іntermarine»), у зв`язку із чим для можливості зарахування роботодавцем заробітної плати в іноземній валюті у 2013 році в АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито поточний рахунок та оформлено карту для виплат «Морська Голд».

ОСОБА_1 зазначав, що, у зв`язку із анексією Криму, яка відбулась протягом березня 2014 року, він після повернення з рейсу переїхав на постійне місце проживання у м. Ірпінь Київської області.

За його підрахунками на його рахунку знаходилось 17 801,43 доларів США.

З метою отримання належних йому грошових коштів він неодноразово звертався до відділення банку, у якому йому із підтвердженням наявності грошей на рахунку повідомлялось про його блокування. На своє письмове звернення він отримав листа АТ КБ «ПриватБанк» від 14 грудня 2017 року, в якому АТ КБ «ПриватБанк» відмовилося у письмовому вигляді надати інформацію по рахунку та повернути належні йому грошові кошти.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути на свою користь з АТ КБ «ПриватБанк» за період утримання без будь-яких правових підстав кошти, що належать йому, за період з 07 лютого 2014 року по 22 грудня 2018 року у розмірі 488 293,22 грн, що еквівалентно сумі валюти у розмірі 17 801,43 доларів США, а також 3 % річних у розмірі 71 398,00 грн; пеню у розмірі 804 626,96 грн, що загалом складає суму в розмірі 1 364 318,18 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування на час звернення до суду із позовом та розгляду цієї справи по суті грошових коштів у розмірі 17 801,43 доларів США на рахунку позивача у Керченському відділенні публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Автономної республіки Крим (далі - Керченське відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» АР Крим).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2020 року залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту перебування на час звернення до суду із позовом та розгляду цієї справи по суті грошових коштів у розмірі 17 801, 43 доларів США на рахунку позивача у Керченському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» АР Крим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (провадження № 61-4304св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що згідно із законодавством, яке регулює спірні правовідносини, зобов`язання за договором банківського вкладу, на думку представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , має виконувати АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія АТ КБ «ПриватБанк».

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважає, що суд безпідставно поклав на ОСОБА_1 обов`язок доведення знаходження грошових коштів на рахунках тому, що це і є інформацією, яка містить банківську таємницю, обов`язок розкриття якої було покладено на відповідача ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року, проте відповідачем виконане не було. Таким чином суд порушив принцип рівності сторін, поклавши обов`язок доказування виключно на позивача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи № 367/96/19-ц із Ірпінського міського суду Київської області.

У жовтні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2021 року справу № 367/96/16-ц призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 липня 2013 року ОСОБА_1 уклав контракт з ПП «Морське агенство «Іntermarine» для зарахування роботодавцем заробітної плати в іноземній валюті (а. с. 27-32, т. 1).

У липні 2013 році було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та оформлено карту для виплат «Морська Голд».

Зарахування заробітної плати на зазначені реквізити підтверджується виписками від 16 грудня 2013 року у розмірі 5 774, 94 доларів США; від 13 січня 2014 року - 5 750 доларів США; від 07 лютого 2014 року - 6 276, 49 доларів США (а. с. 34-38, т. 1).

У зв`язку із анексією Криму, яка відбулась протягом березня 2014 року, ОСОБА_1 після повернення з рейсу переїхав у м. Ірпінь Київської області.

З метою отримання належних йому грошових коштів, ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк».

На письмове звернення ОСОБА_1 отримав листа від 14 грудня 2017, року в якому ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що територію АР Крим та м. Севастополя, де відповідно до наданої ОСОБА_1 інформації були оформлені банківські договори та рахунки, визнано тимчасово окупованою територією України відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь» відповідно до пункту 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків та закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим», банки були зобов`язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

26 лютого 2018 року у своєму листі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що інформація з вказаними ОСОБА_1 рахунками не знайдена.

У серпні 2018 року представником ОСОБА_1 було надіслано заяву про надання відомостей, що містять банківську таємницю щодо операцій, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені угоди та стан рахунку (а. с. 44, 45, т. 1).

У листі від 30 серпня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував про неналежно завірену копію довіреності представника, тому запитуваної інформації не надав (а. с. 46, т. 1).

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 повторно надіслав заяву про надання відомостей, що містять банківську таємницю із доданням нотаріально засвідченої копії довіреності (а. с. 47, 48, т. 1).

Листом від 29 листопада 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», із посиланням на ситуацію у Криму та незаконне вилучення майна ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, договорів з клієнтами на паперових носіях, запитувану інформацію надано не було (а. с. 49, т. 1).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 листопада 2019 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про надання до суду інформації по рахунку ОСОБА_1 за реквізитами: Beneficiary ОСОБА_1. Реквізити рахунку: Beneficiary ОСОБА_1. Ассоunt: НОМЕР_1 . Счет в банке получателя: Bank of Beneficiary PrivatBank. (Банк Получателя) Dnepropetrovsk, Ukraine swift code PBANUA2X Іntermediary Bank: Jр Моrgan Снаse Ваnк (Банк-Корреспондент) Снаsе Метrотесн Сеntеr 7th Floor Brooklyn NY 11245. USA swift code СНАSUS833 Сorrespondent aссоunt: .

Листом від 14 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовив суду у наданні будь-якої інформації щодо зазначеного рахунку, оскільки Кримська філія ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. Доступ АТ КБ «ПриватБанк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на час звернення є обмеженим. Разом із тим АТ КБ «ПриватБанк» докладаються усі можливі зусилля для відновлення доступу до інформації за рахунками клієнтів Кримської філії, що була розташована на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АР Крим та міста Севастополя - філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу ІV «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати процентів на неї, а у банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16.

Тобто, вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 18 липня 2013 року він уклав контракт з ПП «Морське агенство «Іntermarine» та для зарахування роботодавцем заробітної плати в іноземній валюті у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та оформлено карту для виплат «Морська Голд».

На підтвердження зарахування заробітної плати на зазначені реквізити позивачем було надано виписки від 16 грудня 2013 року щодо зарахування на рахунок № НОМЕР_1 коштів у розмірі 5 774, 94 доларів США; від 13 січня 2014 року - 5 750 доларів США; від 07 лютого 2014 року - 6 276, 49 доларів США.

Разом із тим було надано ксерокопії послужної книжки моряка та договору найму моряка від 30 жовтня 2013 року.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення грошових коштів у розмірі 17 801,43 доларів США, що розміщені на рахунку № НОМЕР_1 .

Зокрема, листом від 14 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про те, що територію АР Крим та м. Севастополя, де відповідно до наданої ОСОБА_1 інформації були оформлені банківські договори та рахунки, визнано тимчасово окупованою територією України відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь» відповідно до пункту 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків та закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим», банки були зобов`язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

26 лютого 2018 року у своєму листі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що інформація з вказаними ОСОБА_1 рахунками не знайдена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перебування на час звернення до суду із позовом та розгляду цієї справи по суті грошових коштів у розмірі 17 801,43 доларів США на рахунку позивача у Керченському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк».

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту укладення договору, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку. Суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Під час розгляду справи банк посилався на недоведеність позовних вимог у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування та належності йому рахунку № НОМЕР_1 , а також наявності залишків грошових коштів на цьому банківському рахунку на момент його звернення до суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 листопада 2019 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про надання до суду інформації по рахунку ОСОБА_1 за реквізитами: Beneficiary ОСОБА_1. Реквізити рахунку: Beneficiary ОСОБА_1. Ассоunt: НОМЕР_1 . Счет в банке получателя: Bank of Beneficiary PrivatBank. (Банк Получателя) Dnepropetrovsk, Ukraine swift code PBANUA2X Іntermediary Bank: Jр Моrgan Снаse Ваnк (Банк-Корреспондент) Снаsе Метrотесн Сеntеr 7th Floor Brooklyn NY 11245. USA swift code СНАSUS833 Сorrespondent aссоunt: .

Листом від 14 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовив суду у наданні будь-якої інформації щодо зазначеного рахунку, оскільки Кримська філія ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. Доступ АТ КБ «ПриватБанк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на час звернення є обмеженим. Разом із тим АТ КБ «ПриватБанк» докладаються усі можливі зусилля для відновлення доступу до інформації за рахунками клієнтів Кримської філії, що була розташована на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим.

Верховний Суд вважає непереконливими доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про неможливість виконати запит про витребування доказів з посиланням на те, що у зв`язку з окупацією АР Крим банк не може перевірити інформацію щодо укладеного між сторонами договору, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Договір банківського вкладу укладений позивачем з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», а не з його кримською філією, яка не є суб`єктом цивільного права, не наділена правосуб`єктністю.

Відтак банк зобов`язаний зберігати інформацію про рахунки клієнтів, й за усіма обставинами в банку має бути наявна необхідна інформація за спірним договором, яку він повинен надати на виконання запиту про витребування доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дотримався встановленого статтею 89 ЦПК України принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та неправильно застосував до них вищенаведені норми матеріального права. Суд не дослідив належним чином факт укладення спірного договору банківського вкладу, не з`ясував усіх обставин справи та не дав їм правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Під час апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції вказані вимоги закону та встановлені обставини справи не врахував, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи своє рішення тим, що позивач не надав доказів перебування коштів на рахунку у банку на час звернення до суду з позовом, а також, що саме позивач повинен був довести те, що банк не виконав своїх зобов`язань, не врахував того, що на ОСОБА_1 , як позивача, покладено обов`язок довести саме факт внесення ним грошових коштів на рахунок АТ КБ «ПриватБанк», а банк повинен спростувати належними та допустимими доказами наявність депозитних зобов`язань перед позивачем за спірним договором, довівши факт повернення грошових коштів, зарахованих на рахунок, що є саме його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, оскільки обов`язок доказування покладено на ту особу, яка заявляє вимоги чи заперечує проти певних обставин.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України»). Стосовно банківських вкладів ЄСПЛ вказав, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Першого Протоколу; заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (рішення ЄСПЛ від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи правомірність постановлених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди зобов`язані власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися виключно на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, а обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доведення обставин щодо того, чи укладався між сторонами договір, мають істотне значення для висновку про обґрунтованість застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Верховним Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Судами попередніх інстанцій не враховано вимог зазначених положень процесуального закону, не дано належної оцінки доводам позивача про укладення спірного договору та зарахуванням його роботодавцем коштів на відповідний рахунок, підтвердженим відповідними доказами.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановленні фактичні обставини які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального права при розгляді цієї справи допущені судами обох попередніх інстанцій, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до місцевого суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта