КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/2271/20 головуючий у І інстанції: Кравченко Л.М. провадження 22-ц/824/9698/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі ГУ ПФУ у Київській області)звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває ОСОБА_1 та отримує пенсію по інвалідності з 08 липня 1998 року,

04 квітня 2018 року до Управління надійшов витяг з протоколу № 192 засідання комісії від 15 листопада 2017 року Київської обласної державної адміністрації, яким вирішено відмовити у підтвердженні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 (а.с.20).

24 квітня 2018 року особі припинено виплату пенсії як інваліду ЧАЕС та переведено на пенсію по інвалідності за віком в наслідок загального захворювання.

Відповідачу було повідомлено про вищезазначені обставини та в подальшому обчислення розміру пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи, що ОСОБА_1 надмірно виплачену суму пенсії, яка нарахована за період з 25 червня 1998 року по 30 квітня 2018 року, в зв`язку з наданням недостовірних відомостей, позивач просив стягнути із відповідача вказану суму в розмірі 167216 грн.09 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням представник ГУ ПФУ у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що незаконно виплачена сума пенсії підтверджується доказами, доданими до матеріалів справи, при цьому відповідач дії та рішення ГУ ПФУ у Київській області не оскаржував, а тому вважає, що розмір надмірно отриманих коштів є узгодженим та обов`язковим до сплати.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений термін не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, позивач не надав доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні приведеної в позові суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в ГУ ПФУ у Київській областіперебуває громадянка ОСОБА_1 та отримує пенсію по інвалідності з 08 липня 1998 року, що підтверджується відомостями розпорядження 143158 та рішення від 13 липня 1998 року.

Актом № 16-31/42 від 14 березня 2012 року Васильківської об`єднаної державної фінансової інспекції виявлено переплату пенсії за період з 01 серпня 2001 року по 01 березня 2012 року в сумі 93 031 грн. 12 коп.

04 квітня 2018 року до Управління надійшов витяг з протоколу № 192 засідання комісії від 15 листопада 2017 р. Київської обласної державної адміністрації, яким вирішено відмовити у підтвердженні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1

24 квітня 2018 року особі припинено виплату пенсії як інваліду ЧАЕС та переведено на пенсію по інвалідності за віком в наслідок загального захворювання.

24 квітня 2018 року листом управління № 2084 06 відповідачу повідомлено про вищезазначені обставини та в подальшому обчислення розміру пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (додаток 6).

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 628 при підписанні акту приймання-передавання документів Васильківського ГУ ПФУ Київської області до ГУ ПФУ у Київській області виявлено не охоплену заходами стягнення заборгованість відповідача, в зв`язку з чим 13 червня 2019 року та 23 липня 2019 року ОСОБА_1 надіслано лист з проханням повернути надмірно виплачену суму пенсії в розмірі 167 216 грн. 09 коп., яка нарахована за період з 25 червня 1998 року по 30 квітня 2018 року, в зв`язку з наданням недостовірних відомостей.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію , зокрема інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення».

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК Українимайно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ця помилка є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій.

Відсутність ознак рахункової помилки підтверджується самим змістом позовної заяви, а здійснення пенсійних виплат повинні контролюватись саме органом, що призначає пенсії.

Встановивши відсутність двох обов`язкових складових, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача надмірно нарахованої пенсії, оскільки позивач не довів факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, а також допущення рахункової помилки зі свого боку.

Місцевий суд вірно вказав, що належних доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні приведеної в позові суми, позивач суду не надав.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позивача у позові, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалені судові рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «10» вересня 2021 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р.

Сушко Л.П.