_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3861/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.

представника позивача Головатюк Я.О.,

представника відповідача Серебрій Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенства нерухомості «АТЛАНТА» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 10.08.2005 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) штрафні санкції у розмірі 66 032 (шістдесят шість тисяч тридцять дві) гривні 99 копійок на користь «Агентство нерухомості «АТЛАНТА» ТОВ (ідентифікаційний код 31851510) на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Восток». Судові витрати покласти на Відповідача.

В обгрунтування свого позову посилається на те, що 13 жовтня 2020 року між «АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ «АТЛАНТА» ТОВ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір № 171/2 про намір укласти угоду, відповідно до умов якого Власник та Набувач зобов`язані у майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно якого Власник передає Набувачу у власність трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , що належить йому на праві власності, а Набувач в свою чергу сплачує Власнику ціну Об`єкта на умовах, передбачених Договором.

13 жовтня 2020 року Набувач передав, а Власник прийняла суму забезпечувального платежу у розмірі та в порядку встановленому п.4.4. Договору, згідно якого, Набувач гарантує придбання Об`єкта у власність і для забезпечення виконання зобов`язань за Договором у відповідності до ч.2 ст. 546 ЦК України передав, а Власник прийняв «забезпечувальний платіж» - грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 2500, 00 (дві тисячі п`ятсот) доларам США по офіційному курсу на день укладання цього Договору.

26.11.2020 року між Сторонами було підписано додаткову угоду до договору про намір укласти угоду від 26.11.2020 року, якою зафіксовано, що Власник прийняв додатковий забезпечувальний платіж, еквівалентний 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, а також продовжили строк укладання договору купівлі-продажу до 25.12.2020 року.

Однак, зазначає, що в установлені та погоджені сторонами строки нотаріальне посвідчення договору відчуження Об`єкта не відбулося у зв`язку з тим, що Відповідач 21.12.2020 року надала повідомлення про односторонню відмову від продажу, у зв`язку з «нововиявленими обставинами». Того ж дня, у відповідності до п. 4.5. Договору повернула Набувачу частиау забезпечувального платежу у розмірі суми, еквівалентної 1000 (одній тисячі) долларів США. Залиишок у розмірі 3000 (три тисячі) доларів СІНА зобов`язалась повернути не пізніше 24.12.2020 року.

Вказує, що 24.12.2020 року Відповідач не з`явилась для повернення грошових коштів та 30.12.2020 року повернула ще 700 доларів США.

Позивач стверджує, що Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за Договором № 171/2 про намір укласти угоду, а саме вимоги п. 2.4 Договору, у зв`язку з чим «АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ «АТЛАНТА» направило відповідачу досудову вимогу та запропонувало в добровільному порядку сплатити штрафні санкції, але відповідач штрафні санкції не сплатила.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 22.07.2021 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з`явилась представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенства нерухомості «АТЛАНТА» Головатюк Яна Олександрівна, яка позов підтримала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на нікчемність укладеного договору.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належгним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 13 жовтня 2020 року між «АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ «АТЛАНТА» ТОВ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір № 171/2 про намір укласти угоду.

Відповідно до п.1.1 Договору Власник та Набувач зобов`язані у майбутньому (в строк вказаний в п.2.5 Договору) укласти та нотаріально посвідчити логовір відчуження, згідно якого Власник передає Набувачу у власність трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , що належить йому на праві власності, а Набувач в свою чергу сплачує Власнику ціну Об`єкта на умовах, передбачених Договором.

У відповідності до п. 1.2. Агентство зобов`язане надати Власнику та Набувачу організаційно-інформаційний супровід, необхідний для забезпечення укладення між ними у майбутньому договору відчуження Об`єкта.

Строк укладання та нотаріального посвідчення договору відчуження Об`єкта, відповідно до п.2.5 Договору було погоджено не пізніше 15 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна майна, узгоджена Сторонами, складає грошову суму в гривнах, яка еквівалентна 48 500,00 (сорок вісім тисяч п`ятсот) доларів США згідно з офіійним курсом.

Відповідно до п. 4.4. Договору, Набувач гарантує придбання Об`єкта у власність і для забезпечення виконання зобов`язань за Договором у відповідності до ч.2 ст. 546 ЦК України передав, а Власник прийняв «забезпечувальний платіж» - грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 2500, 00 (дві тисячі п`ятсот) доларам США по офіційному курсу на день укладання цього Договору.

26.11.2020 року між Сторонами підписано додаткову угоду до договору про намір укласти угоду від 26.11.2020 року, якою зафіксовано, що Власник прийняв додатковий забезпечувальний платіж, еквівалентний 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, а також продовжили строк укладання договору купівлі-продажу до 25.12.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2020 року відповідач надала повідомлення про односторонню відмову від продажу, у зв`язку з «нововиявленими обставинами». Того ж дня, повернула Набувачу частину забезпечувального платежу у розмірі суми, еквівалентної 1000 (одній тисячі) долларів США Залишок у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США зобов`язалась повернути не пізніше 24.12.2020 року.

30.12.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 частину грошових коштів по договору № 171/2 у розмірі 700 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою в матеріалах справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за договором № 171/2 про намір укласти угоду, а саме вимоги п.2.4 Договору.

У відповідності до п. 2.4. Договору, «Власник гарантує, що на Об`єкт на момент укладання договору нікому іншому не проданий, не подарований, іншим способом не відчужений, під заставою (в тому числі податковою), забороною (арештом) не знаходиться, судовий спір щодо нього, а також права третіх (в тому числі, за договором оренди (найму), як в межах, так і за межами України, відсутні, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не внесений».

Відповідно до п. 4.5. Договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Власником своїх зобов`язань, в тому числі та в випадку, якщо неможливість такого виконання викликана тим, що на момент заключения та нотаріального посвідчення договору відчуження Об`єкта, Власник не може розпоряджатись Об`єктом, або відмова Власника від виконання зобов`язань, він у триденний строк с моменту пред`явлення відповідної вимоги зобов`язаний повернути Набувачу отриману від нього за Договором суму «забезпечувального платежу» та сплатити Набувачу штраф у розмірі 100% від суми «забезпечувального платежу», а Агентству - сплатити штраф, у розмірі 5 % від вартості Об`єкта, яка зазначена в п.2.1.

01.03.2021 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено відповідачу досудову вимогу та запропонувало в добровільному порядку сплатити штрафні санкції.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_3 накладені заборона та арешт, крім того зареєстрована іпотека.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд не погоджується з твердженням сторони відповідача про те, що Договір № 171/2 про намір укласти угоду за своєю природою та змістом є попереднім договором виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Згідно ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Договір, укладений між позивачем і відповідачем, не містить жодного пункту (та/або вказівки чи посилання), у якому б зазначалось про бажання сторін надати йому сили попереднього договору.

Договір про наміри лише підтверджує волю сторін до вчинення у майбутньому правочину, у зв`язку з чим сторони взяли на себе зобов`язання вчинити певні дії для можливого укладення договору в подальшому.

Так, у п.5.3 договору сторонами було визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України.

Також у вказаному договорі сторонами було визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Власником своїх зобов`язань, в тому числі та в випадку, якщо неможливість такого виконання викликана тим, що на момент заключения та нотаріального посвідчення договору відчуження Об`єкта, Власник не може розпоряджатись Об`єктом, або відмова Власника від виконання зобов`язань, він у триденний строк с моменту пред`явлення відповідної вимоги зобов`язаний повернути Набувачу отриману від нього за Договором суму «забезпечувального платежу» та сплатити Набувачу штраф у розмірі 100% від суми «забезпечувального платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 4 статті 626 ЦК України встановлено, що до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У звязку з чим, судом встановлено, що предметом спірного договору є угода (сторін) про передачу та отримання авансу з метою організації укладання договору відчуження належної на праві власності продавцю (відповідачу) нерухомості, а також обов`язки стрін та відповідальність за неукладання договору.

Суд вважає неспроможними доводи сторони відповідача про те, що до даних правовідносин необхідно застосовувати ст.ст.215,216,220 ЦК України, оскільки договір не містить дефекту форми і не потребує нотаріального посвідчення. Крім того, згідно ч.1 ст.635 і ст. 657 спірний договір не є попереднім і згідно ч.4.ст.635 ЦК України, спірний договір є договором про наміри, в якому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору.

Крім того, у спірному договорі міститься волевиявлення сторін та їх узгодження з стосовно того, що сторонами особисто визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України, а також визначені умови повернення переданого авансу за цим договором.

Отже, наслідком невиконання зобов`язань стороною (в даному випадку - продавцем) є порушення умов договору, а саме п.2.4. Договору.

Вирішуючи питання по суті, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що основний договір не був укладений не з вини ОСОБА_1 , яка мала намір придбати для себе квартиру меншої площі, а про існування арешту, іпотеки та її боргу перед ТОВ "Кей-Коллект" сторонам було достеменно відомо ще на час укладання договроу 13 жовтня 2020 року, так як вказані обставини не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи.

Разом з тим, матеріали справи містять власноручне повідомлення відповідача про відмову від продажу належної їй квартири (а.с.8) та відомості про іпотеку і чинність арешту на вказану квартиру (а.с.12-13).

Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача штрафні санкції у розмірі 64 754,29 (шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 29 копійок, оскільки за курсом НБУ на дату винесення судового рішення (100 дол. США = 2670,28 гривень).

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню й витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2 270,00 гривень.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 529 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенства нерухомості «АТЛАНТА» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 10.08.2005 року, РНОКПП НОМЕР_2 , що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь «Агентство нерухомості «АТЛАНТА» ТОВ (ідентифікаційний код 31851510), місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 1 на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Восток» штрафні санкції у розмірі 64 754 (шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 29 копійок .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 10.08.2005 року, РНОКПП НОМЕР_2 , що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь «Агентство нерухомості «АТЛАНТА» ТОВ (ідентифікаційний код 31851510), місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 1 на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Восток» суму судового збору у розмірі 2 270, 00 грн. (тисяча сімсот п`ятдесят три гривні та п`ятдесят вісім копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 21.09.2021 року