Номер провадження: 22-ц/813/5257/21
Номер справи місцевого суду: 495/8734/17
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Представника позивач- ОСОБА_1 .

Відповідача- ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня 2018 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

30 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та просив стягнути з відповідача на свою користь:

- 8 тис. доларів США, що за курсом НБУ складає 214960 грн;

- 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, що складає 11858 грн.;

-судові витрати.

Зазначає, що 16.01.2014 року між адвокатом Власенком Р.Г. та ОСОБА_3 укладено договір №001/14-к на надання правової допомоги ОСОБА_4 , розмір гонорару визначено окремою угодою.

ОСОБА_3 на вимогу адвоката Власенка Р.Г. у 2014 році передано і 12 000 дол. США як гарантію ухвалення судом виправдовувального вироку стосовно ОСОБА_4 , нібито для передачі цих коштів третім особам.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення та йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

11.06.2015 року ОСОБА_2 склав письмову розписку, відповідно до змісту якої він зобов`язався у тижневий строк, починаючи з 11 червня 2015 року повернути ОСОБА_3 отриманий ним борг у розмірі 12 тисяч доларів США в тижневий строк.

29.12.2015 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області ОСОБА_2 позбавлено права на заняття адвокатською діяльністю у зв`язку з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області, рішенням якої від 29.12.2015 року ОСОБА_2 позбавлено права на заняття адвокатською діяльністю у зв`язку з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

У відзиві на позовні вимоги відповідач наголошує на тому, що грошові кошти у сумі 12 тис. дол. США становлять розмір гонорару за виконану ним роботу. Вказує, що правова природа написаної ним розписки, наданої позивачем до суду на обґрунтування позову, в дійсності не відображає відносин договору позики, і насправді не є документом, передбаченим ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 8 тисяч доларів США, що за курсом Національного Банку України складає 214960 (двісті чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми за невиконання грошових зобов`язань, що складає 11858 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2268 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи 8000 доларів США рпайонний суд виходив з того, що 1.06.2015 року ОСОБА_2 складено розписку, в якій ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 у тижневий строк, починаючи з 11.06.2015 року борг у розмірі 12 тис. доларів США. Визначаючи розмір боргу, районний суд виходив з різниці повернених 4000 доларів США

Стягуючи 3% річних районний суд виходив з того, що повернення коштів сплив 18 червня 2015 року та застосував вимоги ст.625 ЦК України.

Стягуючи судові витрати районний суд виходив з вимог ст.141 ЦПК України посилаючись на адоволення позовних вимог та документально підтверджених витратах при сплаті судового збору.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям нового про відмову в задоволені позовних вимогах посилаючись на неповне зясування судом обставин по справі, що мають значення для вирішення справи та порушення судом норм матеріального тав процесуального права. Зазначає, що 12 000 грн ним отримано як гонорар адвоката,повязаного з захистом її чоловіка- ОСОБА_4 у кримінальному звинуваченні за ст.187 ч.3 КК України..Розписку написав в результаті складного психологічного тиску позивачки та для її заспокоєння.В червні-липні 2015 року він повернув 5000 доларів США а не 4000 доларів США, як зазначає позивачка.

Зазначає, що суд помилково вважав, що спірні правовіднгосини регулюються договором позики, оскільки гроші ним отримані в якості адвокатського гонорару.

Одночасно стверджує про відсутність доказів його протиправної поведінки та безпідставного стягнення з нього понесених позивачем судових витрат так як він відноситься до категорії осіб, котрі звільнені від сплати судового збору так як являється постраждалим Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Судом встановлено, що 16.01.2014 року між адвокатом Власенком Р.Г. та ОСОБА_3 укладено договір №001/14-к на надання правової допомоги ОСОБА_4 , розмір гонорару визначено окремою угодою (а.с. 5).

Як зазначає позивач крім гонорару ОСОБА_3 на вимогу адвоката Власенка Р.Г. у 2014 році передано дві тисячі доларів США та 12 000 дол. США, котрі відповідач зобов`язався повернути , як борг

11.06.2015 року ОСОБА_2 складено розписку, в якій ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_3 у тижневий строк, починаючи з 11.06.2015 року борг у розмірі 12 тис. доларів США (а.с. 14).

Строк виконання ОСОБА_2 зобов`язання з повернення коштів сплив 18 червня 2015 року.

29 грудня 2015 року рішенням про притягнення до дисциплдінарної відповідальності відповідача встановлено, що ним особисто складена розписка про повернення боргу,так як через обставини він не міг їх повернути.Розмір гонорару становив 2000 доларів США, котрі сплачені йому окремо.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_2 присяги адвоката України, Правил адвокатської етики, приписів Закону України «Про адвокатську діяльність» щодо взаємовідносинах з родиною Гимпу грошових зобовязань, ОСОБА_2 позбавлено права на заняття адвокатською діяльністю у зв`язку з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Щодо стягнення суми боргу

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи 8000 доларів США районний суд виходив з того, що 1.06.2015 року ОСОБА_2 складено розписку, в якій ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 у тижневий строк, починаючи з 11.06.2015 року борг у розмірі 12 тис. доларів США. Визначаючи розмір боргу, районний суд виходив з різниці повернених 4000 доларів США

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі N 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом ч. 1,2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правилами статті 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, зі змісту розписки убачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 12 000 доларів США та встановлено обов`язок відповідача повернути грошові кошти позивачу, як борг у визначений тижневий строк .

В свою чергу представник відповідача не заперечував факту написання відповідачем вказаних розписок, проте заперечував природу їх отримання, а саме зазначав, що це гонорар за адвокатські послуги.

Згідно ст. ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідачем не доведено тієї обставини, що зазначені кошти є гонораром його адвокатської діяльності та у нього не виникає обов`язок по їх поверненню, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд першої інстанції, з яким погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 березня 2020 року у справі № 355/1301/18.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань на суму 5000 доларів США за розпискою від 11.06.2015 року.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки позику позивачу не повернув, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних

Стягуючи 3% річних районний суд виходив з того, що повернення коштів сплив18 червня 2015 року та застосував вимоги ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Аналогічні правові позиції висвітлені в Постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року у справі №6-38цс11.

Судом першої інстанції здійснено розрахунок 3% річних, він є арифметично правильним, оскільки вірно визначено дату початку періоду прострочення з урахуванням встановлених судом строків оплати.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що з урахуванням перерахунку обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є 3% річних та складають 11858 гривень (за період з 19 червня по 31 грудня 2015 року (166 дні):173200 х (166/365) х 0,03 = 2363 гривні; за період з 01 січня по 31 грудня 2016 року: 173200 х 0,03 = 5196 гривень; за період з 01 січня по 30 жовтня 2017 року (302 дні):173200 х (302/365) х 0,03 = 4299 гривень).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо повернення відповідачем 5000 доларів США не найшло свого підтвердження.

Щодо сплати судового збору

Стягуючи судові витрати районний суд виходив з вимог ст.141 ЦПК України посилаючись на адоволення позовних вимог та документально підтверджених витратах при сплаті судового збору.

Матеріалами справи в становлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році(категорія 2) відповідно до посвідчення від 02.02.1991 року серія НОМЕР_1 ( а.с.108).

Відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються.

Відплвідно до п.6 ст.141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 ,як учасник ліквідації внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році(категорія 2) відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в розмірі 2 268 грн, які сплачені при подачі позовної заяви.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4, ч.1, ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: в тому числі порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з особи, котра звільнена відповідно до відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому в цій частині воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення відповідно до п.6 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення щодо стягнення боргу та 35 річниз- без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367,368,374,375, 376,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня 2018 року скасувати в частині стягнення судового збору та в цій частині прийняти постанову.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави в порядку встановленого Кабінетом Міністрів України витрати судового збору в розмірі 2268 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 27.09.2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

С.М.Сегеда

О.С.Комлева