ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7446/21 Справа № 206/2688/18 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинення певних дій та стягнення немайнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив суд переглянути рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у справі за його позовом до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР про зобов`язання вчинення певних дій та стягнення немайнової шкоди у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що зазначеним рішенням було відмовлено у задоволенні його позовних вимог на підставі наявності рішення ЄСПЛ від 26.02.15, яким позивачу відшкодовано моральну шкоду, завдану незаконним поміщенням у психіатричний заклад, і відсутності обов`язку відповідача скласти висновок експертизи. Це рішення набрало законної сили 04.12.19 постановою КЦС. 05 листопада 2020 року Кабінет Міністрів України вніс до Верховної ради України законопроект № 4326 про внесення змін до КУпАП, в доданих до якого документах зазначається необхідність прийняття такого закону для виконання вказаного рішення ЄСПЛ у справі «Заїченко проти України № 2». Відомості про це викладені на офіційному сайті Верховної ради, тобто вважаються загальновідомими. Тобто станом на 05.10.18 рішення ЄСПЛ у справі «Заїченко проти України № 2» не було виконаним. Уряд України є відповідальним, зокрема, за діяльність судів в Україні, а тому при протилежності позиції суду та Уряду судове рішення набуває ознак щонайменше сумнівного, а в даному випадку - незаконного. Крім того, інформаційним листом голови Верховного Суду до голів апеляційних судів від 13.11.2020 № 2991/0/2-20 про врахування в роботі висновків ЄСПЛ у справі "Кочкіна та Кочкін проти України" поширені відомості Урядового уповноваженого в ЄСПЛ про те, що рішення ЄСПЛ вважається виконаним лише після вжиття всіх заходів не лише загального, але й індивідуального характеру. Тобто, 05.10.2018 і досі не вжиті судом індивідуальні заходи є невиконанням рішення ЄСПЛ державою, від імені якої ухвалено рішення від 05.10.2018. Обидві вказані обставини не були й не могли бути враховані судом у рішенні від 05.10.2018, істотно впливають на правову оцінку правовідносин між сторонами та державою, були виявлені в листопаді 2020 року. Необхідно враховувати, що невиконання відповідачем постанови від 23.07.2009 про проведення стаціонарної СПЕ в частині відповідей на питання до експертів є невиконанням судового рішення, щодо виконання якого позивач має законний інтерес вже за ознаками ст. 285 ЦК України щодо права на повну інформацію про стан свого здоров`я. Крім того, постановою Верховного суду від 27.05.2020 у справі № 203/60/18 встановлено, що сатисфакція моральної шкоди, яку присудив ЄСПЛ вищезазначеним рішенням, згідно зі ст.ст. 41 і 53 КЗПЛОС не може бути підставою для відмови у національному суді у відшкодуванні шкоди, що передбачено національним законодавством. Рішення від 05.10.2018 суперечить і цьому висновку. На підставі викладеного, вимагав переглянути рішення від 05.10.2020 за нововиявленими обставинами, вжити індивідуальні заходи щодо поновлення його прав, порушених при незаконному позбавленні свободи та рішенням від 05.10.2018, та забезпечити гарантовану вказаними положеннями міжнародного права компенсацію за незаконне позбавлення його свободи.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Самарського районного суду від 05 жовтня 2018 року у цивільній справі № 206/2688/18 за його позовом до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинення певних дій та стягнення немайнової шкоди відмовлено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у цивільній справі № 206/2688/18 за його позовом до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинення певних дій та стягнення немайнової шкоди залишено в силі.

Не погодившись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, рішенням суду першої інстанції від 05.10.2018, що залишено в силі постановою Верховного Суду України від 04.12.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання вчинення певних дій та стягнення немайнової шкоди відмовлено.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилався на внесення Кабінетом міністрів України законопроекту № 4326, як на підставу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не можуть вважатися такими. Інших обставин, які б могли бути підставою для перегляду рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами, заявником суду не надано.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку із нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року нововиявлені обставини це юридичні факти, що мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року при вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч.2 ст. 361 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає та дотримання заявником умов, що містяться в ст. 362, 364 ЦПК.

Щодо змісту та доводів апеляційної скарги, то відповідно до ст. 356 ЦПК України належних обґрунтувань щодо того, в чому саме полягає незаконність оскаржуваної ухвали вона не містить. Зміст скарги зводиться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року, «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Доводи апеляційної скарги колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу, як законну та обґрунтовану необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко