провадження № 22-ц/824/9904/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 а звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з 28.10.2011 рокусторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини після реєстрації шлюбу та народження дитини не склалися через різні погляди на життя та несумісність характерів. Одразу після народження дитини стали виникати скандали та сварки, шлюбні стосунки фактично припинилися. Сторони перестали вести спільне господарство та мають окремий бюджет.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.10.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1593 - розірвано.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити новее рішення, яким позов залишити без задоволення.

При цьому зазначає, що суд не врахував наявність у сторін сина та не розглянув поданого клопотання про надання строку для примирення подружжя. Вказує, що сторони фактично проживають разом як чоловік та жінка, ведуть спільний побут, виховують сина, а суд ухвалюючи рішення не перевірив та не дав належної оцінки цим обставинам, не встановив чи відповідає подана заява про розірвання шлюбу дійсній волі сторін та чи не порушуються особисті права когось з подружжя.

07 липня 2021 року до суду надійшов відзив позивача, згідно якого ОСОБА_2 просилаапеляційну скаргу залишити без задовольння, а рішення суду без змін. При цьому зазначає, що не погоджується із доводами апеляційної скарги, збереження шлюбу вважає не можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.10.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1593 (а.с.3).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що сторони припинили підтримувати сімейно-шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а отже, збереження сім`ї є неможливим.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частина 1 статті 3 Сімейного кодексу України проголошує, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України).

Крім зазначеного, у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вбачається з позовної заяви та заяви від 11.05.2021 року (а.с.17) позивач вказує, що шлюб суперечить її інтересам, збереження шлюбу є неможливим, підтримує позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому примирення між сторонами неможливе.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання апелянта, що сторони проживають разом та ведуть спільний побут, виховують сина, оскільки вказане суперечить матеріалам справи та поясненням позивачки.

Наявність у сторін малолітнього сина, у даному випадку не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу, оскільки збереження шлюбу буде суперечити інтересам та волі позивачки.

Посилання відповідача на залишення без розгляду його клопотання про примирення, колегія суддів оцінює критично, так як дана обставина не може бути самостійною підставою для скасування рішення суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, сторони в судове засідання, яке призначено на 02.12.2020 року не з`явилися, і розгляд справи було відкладено на 11 травня 2021року, тобто, з врахуванням майже 6 місяців як того просив відповідач у клопотанні від 26 листопада 2020 року.

Натомість, примирення за такий тривалий час між сторонами не відбулося, про що свідчить заява позивача від 11 травня 2021 року про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог.

Про неможливість примирення та збереження сім`ї, на думку апеляційного суду також свідчить той факт, що у поданому 07 липня 2021 року відзиві на апеляційну скаргу, позивач, також, підтримала позовні вимоги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення і наполягала на тому, що категорично вважає збереження сім`ї не можливим, оскільки збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та ч.2 ст. 112 СК України.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні. Саме по собі проживання сторін за однією адресою та відсутність у позивачки роботи не свідчить про наявність між сторонами саме шлюбно-сімейних стосунків і доказів зворотнього апелянтом надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура