Справа № 944/2443/21
Провадження №2/944/1098/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Василиці Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, через поширення недостовірної інформації та наклеп у зверненні до органів влади,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, через поширення недостовірної інформації та наклеп у зверненні до органів влади.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.12.2019року він звернувся в Департамент освіти і науки Львівської ОДА із запитом, який зареєстрований в канцелярії Департаменту за вх.№02-12/898, в якому просив надати йому копію «Звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК ЗОШ II ст.-ліцей від 13.09.2019 №ЗВГ- 50-КО-3983/19», яке було написане на ім`я Голови Львівської ОДА та передане на вивчення та перевірку у Департамент освіти та науки ОДА.

З вказаним текстом звернення та переліком осіб, які його підписали, він 27 грудня 2019 року ознайомився на особистому прийомі в заступника голови Львівської ОДА Івана Собка. Одним з авторів,які підписали вищевказане звернення являлася виконуюча обов`язки директора Новояворівського ліцею відповідач ОСОБА_3 .

З даного звернення слідує, що він являється "прихильником ставлення до методів Гітлера та Сталіна", що на його думку слід розуміти як звинувачення його у пропаганді нацизму і більшовизму.

Він ніколи не перебував в Комуністичній партії, не брав участі у будь-яких громадських організаціях чи рухах правого, ультраправого та лівого спрямування. Вважає, що його умисно хочуть зробити пропагандистом одночасно і ультраправих і ультралівих поглядів, що є образливим для нього. Він, впродовж тривалого часу був очільником навчального закладу. У своїй багаторічній діяльності, сповідує демократичний стиль управління, заснований на дотриманні законності та встановлених правилах внутрішнього трудового розпорядку. «Жменька холуїв і підлабузників», про яких йдеться в цьому зверненні, це 2/3 учасників зборів трудового колективу, вищого органу громадського самоврядування які висловили довіру йому, як керівнику закладу .

Крім цього, у зверненні зазначено, що «під тиском директора ОСОБА_1 звільнилось багато вчителів», через те, що «несила більше терпіти злісне порушення ОСОБА_1 елементарних етичних правил і норм поведінки, для якого, крики, погрози та приниження стали звичним в його арсеналі. З НВК в школи попереводилися кращі учні, інколи за пів року до випускного».

Під час перебування на займаній посаді він діяв виключно в межах повноважень наданих керівнику навчального закладу Законом України «Про освіту», та виконував організаційно - розпорядчі функції, в рамках і в порядку повноважень визначених нормативно правовими актами, що регулюють правовідносини в сфері загальної середньої освіти.

Вважає, таке судження некоректними, оскільки, він не претендує на те, щоб всім сподобатись і вгодити, та сповідує принцип «Закон суворий але він закон» і «Перед законом всі рівні».

На час подачі позову в суд, жодного вироку суду, який вступив у законну силу не має. Його стиль поведінки не виходить за межі пристойності та його освітнього рівня, на диспансерному обліку у психіатра він не перебуває. Думка авторів звернення: «Характер і стиль поведінки ОСОБА_4 примушує сумніватися у його цілковитому психічному здоров`ї» є образливою, а публічні поширення слухів про його психічне здоров`я болючим.

Автори звернення хочуть переконати Львівську ОДА, що він психічно не здорова людина з обмеженою психіатричною дієздатністю і правоздатністю, та повісити на нього ярлик психопата, чи хворого на параноїдальний психоз.

Протягом 34 років працюючи в сфері освіти він перебував на посаді директора школи, ліцею, керівника відділу освіти, викладача на кафедрі життєвих компетентостей ЛОІППО , навчав дітей біології та паралельно займався науковою роботою. Він являється автором і співавтором 26 наукових статей в галузі теорії інвестицій і інновацій та консалтингу, захистив дисертаційну роботу, є доктором філософії з економіки (кандидат економічних наук), має вищу кваліфікаційну категорію як вчитель біології та екології, педагогічне звання «вчитель-методист», нагороджений міжнародною премією з фонду ОСОБА_5 , як вчитель біології.

Особливим цинізмом і наклепом вважає твердження авторів, проте. що він «регулярно на уроках розповідав дітям про методи вживання наркотичних речовин з мінімальними подальшими наслідками».

Наклепницькі та провокативні викладені в зверненні тези, критично вплинули на стан його здоров`я та спричинили психоемоційний шок, внаслідок цього, він змушений був звернутися за медичною допомогою у Львівський обласний ендокринологічний центр, оскільки, впродовж 12 років хворіє на цукровий діабет. Протягом трьох місяців він перебував на лікуванні в різних медичних та реабілітаційних установах, в результаті йому була встановлена третя група а в подальшому друга група інвалідності.

05.02.2021року під тиском і шантажем начальника відділу освіти Яворівської РДА Байди він звільнився з посади директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІступеня-ліцей, причиною звільнення, були викладені у звернененні голослівні обвинувачення. групи педпрацівників в тому числі і відповідача, відносно нього.

Безпідставні звинувачення зазначені у зверненні, позбавили його засобів для існування. У нього погіршилися стосунки з оточуючими, оскільки, в соціальних мережах активно обговорювали його зміст, а 11.02.2020 року на загальних зборах трудового колективу таке було зачитано і більшістю членів трудового колективу піддано осуду.

Вказане звернення принижує його честь, гідність, ділову репутацію людини та громадянина України

Просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача ОСОБА_3 публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, на загальних зборах працівників Новояворівського НВК ЗОШ II ступеня -ліцей з відповідною відеофіксацією такої процесуальної дії, та розміщенням відео в одній із соціальних мереж.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , на його користь 100 000 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь, гідність та заподіяли істотну шкоду його здоров`ю.

В судовому засіданні 30.07.2021року, позивач ОСОБА_1 , відмовився від позовних вимог в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_3 , публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, на загальних зборах працівників Новояворівського НВК ЗОШ II ст. -ліцей з відповідною відеофіксацією такої процесуальної дії, та розміщенням відео в одній із соціальних мереж. В решті, просив позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача ОСОБА_3 , на його користь 100 000 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь, гідність та заподіяли істотну шкоду його здоров`ю.

В судовому засіданні 09.09.2021року позивач ОСОБА_1 , просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Тимощук О.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив покликаючись на обставини викладені у відзиві.

Крім цього, додатково пояснив, що ОСОБА_3 не являється автором звернення адресованого на ім`я Голови Львівської обласної державної адміністрації, і впродовж розгляду даної справи позивач жодного доказу проте, що ОСОБА_3 являється автором даного звернення не надав. Позовна заява є надуманою та не обґрунтованою. Позивач намагається принизити ОСОБА_3 , та дискредитувати її як жінку-педагога, яка не погоджувалася з його діями в той період коли він перебував на посаді директора навчального закладу, та висловлювала незгоду з його рішеннями, які суперечили вимогам Закону.

На протиправні дії позивача реагували не тільки ОСОБА_3 , але й інші працівники НВК «ЗОШ ІІ ст.-ліцей».

Його довірительці як і багатьом людям відомо, що позивача було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України та обрано йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, який набрав законної сили. Дані обставини неодноразово висвітлювалися в меріжі унтернет.

В позовній заяві позивач вдається лише до припущень, оскільки жодного належного та допустимого факту не наводить, не надає належні та допустимі докази, а лише зазначає, як слід розуміти ті чи інші тези, що зазначенні у зверненні до голови Львівської облдержадміністрації п. Мальського М.М.. З долучених до матеріалів позову додатків не вбачається підтвердження авторства даного звернення відповідачкою ОСОБА_3 ..

Позивач покликається на те, що 11 лютого 2020 року на загальних зборах трудового колективу було зачитано дане звернення яке фактично поширило недостовірну інформацію відносно нього, яка була засуджена більшістю трудового колективу, однак, позивач упускає той факт, що саме він і розповсюдив інформацію, яка викладена у зверненні, що було адресовано голові Львівської облдержадміністрації п.Мальському М.М.

Позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100 000 грн, однак жодного належного доказу теж не подано, а тільки друкований текст позовної заяви.

Крім цього, слід відмітити, що звільнення п. ОСОБА_1 із займаної посади директора НВК «ЗОШ ІІ ст.-ліцей» відбулося за його ж згодою та заявою.

Що стосується позовної вимоги про публічне вибачення, така не підлягає до задоволення, оскільки, зобов`язання вибачитись як спосіб судового захисту гідності, честі, ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачений у ст. ст.16,277 ЦК України. Жодного підтвердження авторства та підпису звернення ОСОБА_3 позивачем ненадано.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Вважає, що інформація, яка викладена у зверненні, яке було адресовано до голови Львівської облдержадміністрації п. Мальському М.М. не є фактичними твердженнями, а являється оціночними судженнями педагогів та батьків учнів.

Що стосується покликання позивача що внаслідок звернення яке нібито підписала ОСОБА_3 він отримав інвалідність, то як з`совано із самої позовної заяви та у судовому засіданні позивач протягом 12років хворіє на цукровий діабет.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оскільки, позивачем не доведено обставини, що викладенні в позовній заяві та не надано доказів підтвердження авторства ОСОБА_3 у зверненні до голови Львівської облдержадміністрації п. Мальському М.М., а відтак і не може бути позивачу спричинена її діями моральна шкода, оскільки такі вимоги мають похідний характер. Просить в задоволення позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Відділом освіти Яворівської районної державної адміністрації, відповідач ОСОБА_3 і надалі працює в даному закладі.

28.12.2019року позивач звернувся в Департамент освіти і науки Львівської ОДА із зверненням яке зареєстровано 02-12/98 28.12.2019року, в якому просив надати копію звернення звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей» від 13.09.2019 №ЗВГ - 50 - КО - 3983/19, яке було скеровано в Департамент освіти і науки Львівської ОДА для вивчення та перевірку.

З відповіді наданої на запит директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей`Г.Бабія, Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації від 09.01.2020року №07-10/33, т.в.о директора І.Гайдука, слідує, що його звернення розглянуто. Крім цього, повідомлено позивача про те, що звернення від педадогічного колективу Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей», батьків чи окремих осіб від 19.09.2019року на ім`я голови Львівської обласної адміністрації чи структурних підрозділів у департаментом освіти і науки не надходило. Однак, скерував на адресу позивача копію звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.ліцей» від 13.09.2019 №ЗВГ - 50 - КО - 3983/19.

Крім цього, додатково проінформував позивача проте,, що відповідно до статті 10 Закону України «Про звернення громадян» не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та інше інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з`ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи. Згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національно; безпеки, економічного добробуту та прав людини.

17.03.2020 року наказом начальника Відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації №03-03/65-К "Про внесення змін до наказу №03-03/36-К від 11.02.2020 року "Про звільнення ОСОБА_6 " внесено зміни до п.1 вищевказаного наказу, а саме, викладено у наступній редакції: "Звільнити ОСОБА_1 " з посади директора Новояворівського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа II ступеня - ліцей" з 14 лютого 2020 року за угодою сторін".

04.03.2021 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 054566.

Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, ст. 28).

Відповідно до вимог статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У відповідності до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Разом із тим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Крім того, статтею 297 ЦК України визначено право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 94 ЦК України передбачено право юридичної особи недоторканність їїділової репутації,на таємницю кореспонденції,на інформацію та інші особисті немайнові права,які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Беручи до уваги положеняь пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 цієї Постанови ПВСУ). жодних доказів поширення недостовірної інформації позивачем не надано.

В силу вимог пункту 19 цієї Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи положення статті 10 цієї Конвенції на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» (заява №61561/08 рішення від 02.06.2016 року), що основоположні принципи з питання, чи є втручання у свободу вираження поглядів «необхідним у демократичному суспільстві», є добре узагальнені у практиці Суду та нещодавно були узагальнені таким чином (див. рішення у справі ««Delfi AS» проти Естонії» (Delfi AS v. Estonia) [ВП], заява № 64569/09, п. 131, від 16 червня 2015 року, з подальшими посиланнями).Свобода вираження поглядів становить одну з найважливіших основ демократичного суспільства й одну з основних умов для його прогресу та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2статті 10Конвенції вона може бути застосована нетільки до«інформації» або«ідей»,які сприймаються зі схваленням або розцінюються як не образливі чи незначні, але ідо тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.Такими є вимоги плюралізму,толерантності та відкритості думок,без яких немає «демократичного суспільства». Як зазначено у статті 10Конвенції, ця свобода може підлягати обмеженням, які ...проте мають бути чітко розтлумачені, а потреба в обмеженнях встановлена переконливо... У світлі обмеженого обсягу обґрунтування національних судів та зважаючи на обмеженість дискреційних повноважень держави у цій сфері, Суд постановляє, що втручання не ґрунтувалося на «достатніх» підставах, та доходить висновку, що необхідність втручання у здійснення підприємством-заявником свого права на свободу вираження поглядів доведена не була.

У рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria) суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, 35 Справи про захист гідності, честі та ділової репутації Огляд судової практики КЦС ВС може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина третя статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Крім того, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути зверненняі дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст.12, ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Покликання позивача на те, що 27 грудня 2019 року він на особистому прийомі в заступника голови Львівської ОДА Івана Собка, ознайомився з текстом вищевказаного звернення, одним з авторів, якого являється відповідач ОСОБА_3 , не підтверджені жодними доказами та не встановлені під час судового розгляду справи, а відтак і не може бути позивачу спричинена її діями моральна шкода, оскільки такі вимоги мають похідний характер.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 268, 294, 315, 319, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, через поширення недостовірної інформації та наклеп у зверненні до органів влади - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: Швед Н.П.