Справа № 333/5097/20
Провадження №2/333/466/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпра як орган опіки та піклування, 49000, м. Дніпро, пр. Воронцова (Мануйлівська), буд. 31

про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком та стягнення аліментів на утримання останнього. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року по цивільній справі №317/3480/14-ц місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.07.2017 року та постановою Верховного Суду від 15.04.2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Після ухвалення судового рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю виникли нові та істотно змінились існуючі обставини, а тому вони не могли бути враховані судом при ухваленні рішення у 2017 році. Так, ОСОБА_2 стала матір`ю ще однієї дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту народження другої дитини відповідач перебуває у декретній відпустці. Тобто, фінансове становище ОСОБА_2 змінилось. Відповідач продовжує проживати в однокімнатній квартирі, загальною площею 37,1 кв.м. Проживання ОСОБА_2 , новонародженої дитини та малолітнього ОСОБА_3 в однокімнатній квартирі може негативно вплинути на психологічний стан останнього. 19.08.2016 року позивач повторно одружився та став батьком ще однієї дитини. Дружина позивача вважає ОСОБА_3 рідним сином та ставиться до нього відповідно. Під час ухвалення рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя у 2017 році не було з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_3 , оскільки останній не досяг 10 років. На сьогоднішній день ОСОБА_3 досяг віку, коли може висловити своє бажання з приводу місця свого проживання. Після набрання законної сили рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року ОСОБА_2 жодного разу не звернулась до позивача з вимогою передати їй дитину. Увесь цей час малолітній ОСОБА_3 проживав з батьком та знаходився на його утриманні. З цих підстав, позивач просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 з батьком за адресою: АДРЕСА_4 . Крім того, враховуючи, що ОСОБА_2 не приймає участі в матеріальному забезпеченні сина, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

26.01.2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик малолітнього ОСОБА_3 з метою з`ясування думки останнього з приводу предмету спору, яке судом задоволено в підготовчому засіданні 30.03.2021 року (а.с. 82-84).

28.01.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про виклик та допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яке судом задоволено в підготовчому засіданні 30.03.2021 року (а.с. 87-88).

Ухвалою суду від 30.03.2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 від 30.03.2021 року (а.с. 94-95) та зобов`язано виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпра як орган опіки та піклування надати на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , та з`ясувати думку ОСОБА_2 стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 110).

В судовому засіданні 01.09.2021 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. 24.05.2021 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява, відповідно до змісту якої відповідач зазначила, що позивач викрав спільного сина, коли останній перебував на вулиці з бабусею. Після завершення судового розгляду цивільної справи №317/3480/14-ц ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовились не возити малолітнього ОСОБА_3 по містах та залишити все, як є, щоб не травмувати дитину. На даний час відповідач має двох малолітніх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . ОСОБА_2 не заміжня, мешкає зі своїми доньками, забезпечує їх за рахунок соціальних виплат, оскільки перебуває у декретній відпустці. Крім того, відповідач зазначила, що любить свого сина і хоче бути з ним, але позивач робить все, щоб зіпсувати стосунки між матір`ю та сином. ОСОБА_2 зазначила, що спілкується з малолітнім сином ОСОБА_3 по телефону.

Представник третьої особи 1 ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила суд для винесення законного та обґрунтованого рішення в інтересах дитини долучити до матеріалів справи висновок щодо розв`язання наявного спору, розгляд справи провести за її відсутності та ухвалити рішення в інтересах дитини.

Представник третьої особи 2 Проскуріна Є.К. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду клопотання про долучення до матеріалів справи акту виходу в сім`ю від 25.05.2021 року №03/2193, просила суд справу розглядати за її відсутності.

Допитаний в судовому засіданні 01.09.2021 року малолітній ОСОБА_3 пояснив, що навчається в 5 класі та проживає з батьком ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_13 , яку називає матір`ю. З рідною матір`ю ОСОБА_2 майже не спілкується. Останній раз розмовляв з нею по телефону 02.08.2021 року на день народження. ОСОБА_2 та прабабуся телефонують дуже рідко. Крім того зазначив, що не пам`ятає, коли в останній раз мати приїздила до нього. Також малолітній ОСОБА_3 пояснив, що звик до мами ОСОБА_13 та бажає проживати з батьком.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 01.09.2021 року пояснила, що вони з позивачем у справі є друзями. Знайома з ОСОБА_2 та була на їх весіллі. Малолітній ОСОБА_3 проживає в родині батька ОСОБА_1 . Дитина називає другу дружину позивача - ОСОБА_13 матір`ю. також зазначила, що останній раз бачила відповідача років 8 тому. ОСОБА_2 залишила дитину добровільно та переїхала в м. Дніпро. Їй відомо, що малолітній ОСОБА_3 не сумує за ОСОБА_2 .

Допитаний в судовому засіданні 01.09.2021 року свідок ОСОБА_5 пояснив, що товаришує з позивачем ОСОБА_1 та знає останнього більше 10 років, товаришують сім`ями. В родині за малолітнім ОСОБА_3 доглядають, є домашнє виховання. Друга дружина позивача також приймає участь у вихованні ОСОБА_3 , виконує з ним домашнє завдання. Малолітній ОСОБА_3 називає мамою ОСОБА_13 (другу дружину ОСОБА_1 ). ОСОБА_3 ніколи не згадував про рідну матір. З відповідачем свідок не спілкується.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , думку малолітнього ОСОБА_3 , судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч. 2). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9).

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1). Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ч. 2).

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.ч. 2,3 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року по цивільній справі №317/3480/14-ц встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2006 року, який було розірвано на підставі рішення суду від 17.04.2014 року. Зазначене рішення набуло законної сили 15.04.2019 року (а.с.149-153).

З матеріалів слідує, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.09.2009 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №19 (а.с. 16).

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1). Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна . У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Частиною 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року по цивільній справі №317/3480/14-ц визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_3 (а.с. 17-21).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017 року (а.с. 154-156) та постановою Верховного Суду від 15.04.2019 року (а.с. 157-163) рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про відібрання і повернення дитини матері.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2020 року по справі №333/4903/18 позов ОСОБА_2 задоволено, відібрано у ОСОБА_1 неповнолітню дитину - ОСОБА_3 та повернуто дитину матері.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.12.2020 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2020 року по цивільній справі №333/4903/18 скасовано (а.с. 96-100).

Скасовуючи рішення суду від 24.02.2020 року Запорізький апеляційний суд виходив з того, судом першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги у цій справі такі докази, як:

- висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 15.11.2019 року № 2659/01-37/05, як органу опіки та піклування, за змістом якого: враховуючи стан здоров`я дитини, те, що зміна проживання та навчання дитини можуть вплинути на психоемоційний стан дитини, керуючись ст. 19 СК України, ухиляється до того, що в інтересах малолітньої дитини, за доцільне не відбирати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_1 та залишити його за попереднім місцем проживання, де він мешкає вже з 2015 року;

- інформацію доктора психологічних наук, професора кафедри соціальної роботи та психології НУ «Запорізька політехніка» - ОСОБА_14 , від 08.11.2019 р. № 74/741, який не рекомендував зміну місця проживання та навчання. Така рекомендація зумовлена тим, що адаптація до нового місця проживання, навчання та соціального оточення займе певний час. Мати, за даними обставинами, буде стресором, що негативно впливатиме на психоемоційний стан дитини та матиме наслідки для її пізнавального розвитку;

- характеристику Запорізької загальноосвітньої школи № 65 від 16.10.2019 р. № 01-09/31, ОСОБА_2 (мати) протягом навчання у підготовчому-2 класі відвідувала школу 1-2 рази на рік, зрідка телефонувала, цікавилася справами сина, а в цьому навчальному році не цікавилася навчанням дитини;

- помилково взагалі не з`ясував в порядку ст. 171 СК України та не врахував думку самої малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вже може висловити свою думку з приводу позову матері у цій справі щодо його відібрання у батька;

- лист КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР від 19.08.2020 року - який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача) та категорично заперечує проти задоволення останнього, він не хоче повертатись жити до матері;

- не надав, насамперед, переваги якнайкращим інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , врахувавши та захистивши у цій справі лише інтереси позивача ОСОБА_2 , як матері.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слідує, що після ухвалення судового рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю виникли нові та істотно змінились існуючі обставини, а тому вони не могли бути враховані судом при ухваленні рішення у 2017 році. Так, ОСОБА_2 стала матір`ю ще однієї дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту народження другої дитини відповідач перебуває у декретній відпустці. Тобто, фінансове становище ОСОБА_2 змінилось. Увесь цей час малолітній ОСОБА_3 проживав з батьком та знаходився на його утриманні. 19.08.2016 року позивач повторно одружився та став батьком ще однієї дитини. Дружина позивача вважає ОСОБА_3 рідним сином та ставиться до нього відповідно. Під час ухвалення рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя у 2017 році не було з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_3 , оскільки останній не досяг 10 років. На сьогоднішній день ОСОБА_3 досяг віку, коли може висловити своє бажання з приводу місця свого проживання.

Аналогічні пояснення позивач надав в судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Розглянувши заявлені ОСОБА_1 вимоги про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, дослідивши надані сторонами докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2013 року фактично проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою квартального комітету №16 Комунарського району м. Запоріжжя від 05.05.2020 року (а.с. 48).

У своїй заяві від 22.05.2021 року, яка надійшла на адресу суду 24.05.2021 року, відповідач ОСОБА_2 зазначила, що після ухвалення рішення суду по цивільній справі №317/3480/14-ц, щоб не травмувати дитину, сторони в усній формі домовились залишити малолітнього ОСОБА_3 проживати з батьком (а.с. 144-145).

19.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис №224 (а.с. 15).

Як вбачається із змісту позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_13 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_16 .

З матеріалів справи слідує, що малолітній ОСОБА_3 з 14.01.2014 року перебував під наглядом лікарів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з діагнозом: «Органічний психічний розлад зі змішаним специфічним розладом розвитку», що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.06.2020 року (а.с. 49).

Із змісту повідомлення КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 22.05.2020 року №2261-дпдв слідує, що 08.07.2016 року малолітній ОСОБА_3 оглянутий лікарсько-консультативною комісією, за висновком якої надано довідку з рекомендацією щодо звернення до дитячого закладу охорони здоров`я за місцем мешкання для вирішення питання про призначення державної соціальної допомоги терміном на два роки (а.с. 33).

Відповідно до висновку судово-психологічного експерта від 30.03.2017 року №195, в ході обстеження підекспертний ОСОБА_2 виявляє затримку та нерівномірність психічного розвитку у вигляді органічного психічного розладу, порушення розвитку мови (а.с. 164-167).

У зв`язку з тим, що малолітній ОСОБА_3 потребував огляду лікаря-психіатра, що підтверджується висновком спеціаліста - психолога від 10.01.2020 року (а.с. 23-24), позивач у справі 03.02.2020 року звернувся до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з заявою про госпіталізацію сина до вказаного закладу.

Згідно з відповіддю головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР від 10.02.2020 року №638-дпдв, особа віком до 14 років госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків госпіталізації особи віком до 14 років до закладу з надання психіатричної допомоги проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржене відповідно до закону, у тому числі до суду (а.с. 32).

З цих підстав, ОСОБА_1 звернувся з заявою до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району щодо надання згоди на проходження огляду у психіатра малолітнім ОСОБА_3 без згоди матері.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 07.04.2020 року №214р надано згоду ОСОБА_1 на проходження огляду у психіатра малолітнім ОСОБА_3 без згоди матері (а.с. 35).

Зазначене розпорядження виконано КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, малолітній ОСОБА_3 14.04.2020 року був оглянутий дитячим лікарем-психіатром, що підтверджується повідомленням закладу від 02.06.2020 року №2416-дпдв (а.с. 34).

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 16.06.2020 року №301р надано згоду ОСОБА_1 на проходження огляду у психіатра малолітнім ОСОБА_3 без згоди матері (а.с. 36).

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.06.2020 року, на цей час підстав для встановлення статусу дитина з інвалідністю не має (а.с. 49).

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів (ч. 1). Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2).

При розгляді справи по суті та вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 судом враховано, що, відповідно до характеристики учня підготовчого класу, ОСОБА_3 навчається у ЗЗШ №65 з 01.09.2016 року у підготовчому класі. У ОСОБА_3 є всі необхідні для навчання речі. Хлопчик завжди охайний, речі чисті та випрасувані. Щодня хлопчика приводить та забирає зі школи тато або ОСОБА_13 (друга дружина тата). ОСОБА_1 цікавиться успіхами сина, уважно слухає поради вчителів. Мама ОСОБА_3 приходила до школи 01.09.2016 року після свята Першого дзвоника, щоб познайомитись з вчителем та подивитись на клас, у якому буде навчатись син (а.с. 47).

Згідно з характеристикою учня 4-Г класу ЗЗШ №65 від 08.09.2020 року №23, батьки, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , приділяють достатньо уваги вихованню сина. Дитина завжди доглянута, має все необхідне для навчання. ОСОБА_2 (мати) протягом навчання у підготовчому-другому класі відвідувала школу 1-2 рази на рік, зрідка телефонувала, цікавилась справами сина, а в минулому навчальному році не цікавилась навчанням дитини (а.с. 45).

При цьому, судом не приймається до уваги характеристика учня 3-Г класу ЗЗШ №65 ОСОБА_3 від 15.04.2021 року, оскільки зазначений письмовий доказ не містить підписів директора школи та класного керівника, а також печатки навчального закладу (а.с. 46).

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

При розгляді справи судом враховано, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю двох доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.07.2019 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №951 (а.с. 147), та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.12.2020 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №1378 (а.с. 148).

Згідно з заявою ОСОБА_2 , остання мешкає зі своїми доньками, забезпечує їх за рахунок соціальних виплат, не працює, оскільки ОСОБА_10 лише 5 місяців та вона на грудному вигодовуванні.

Відповідно до клопотання заступника голови Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпра від 01.02.2021 року №5/5-13, спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради був здійснений вихід до ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , де була проведена бесіда щодо даного питання. ОСОБА_2 повідомила, що не бажає надавати пояснення та не надала згоду спеціалістам перевірити умови проживання та скласти акт за даною адресою (а.с. 89).

З метою повного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою суду від 30.03.2021 року зобов`язано виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпра як орган опіки та піклування надати на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , та з`ясувати думку ОСОБА_2 стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Із змісту акту виходу в сім`ю управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 25.05.2021 року №03/2193, втретє був здійснений вихід до родини ОСОБА_2 , але двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідів ОСОБА_2 проживає з чоловіком, родина тиха та спокійна. Також ОСОБА_2 було залишено лист-запрошення з проханням прийти чи зателефонувати до управління-служби у справах дітей. ОСОБА_2 на запрошення не відреагувала (а.с. 173).

Батько дитини - ОСОБА_1 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, що підтверджується сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 18.02.2019 року (строк дії до 18.02.2022 року) серії 12ЯЯУ №925806, та психіатра, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 18.02.2019 року (строк дії до 18.02.2022 року) серії 12ЯЯУ №301652 (а.с. 39).

Станом на 05.04.2019 року ОСОБА_1 не знятої чи не погашеної судимостей не має, що підтверджується довідкою МВС України серії ІАА №1132439 (а.с. 40).

ОСОБА_1 працює в стрілецькій команді з профілактичної роботи СП «Дніпровський загін воєнізованої охорони», РФ «Придніпровська залізниця» з початку 2018 року на посаді стрільця 3-го розряду. За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристиками від 09.01.2020 року (а.с. 41), від 30.04.2020 року (а.с. 42), та отримує стабільний дохід, що підтверджується довідками про доходи від 08.01.2020 року №НОР-1-4/16 (а.с. 43), від 27.04.2020 року №555/НОР-1 (а.с. 44).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.05.2021 року, складеного спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, умови проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_4 відповідають нормам. Помешкання облаштовано всіма необхідними меблями для сну та відпочинку, зберігання речей, кухонними гарнітурами, побутовою технікою: піч газова, холодильник, газовим та електрокотлом, бойлер, кондиціонер, 4 телевізори, тощо. Для дитини відведено окрему кімнату, в якій є диван розкладний, комп`ютерний стіл, навісні полиці для зберігання речей, нетбук, сучасний телевізор, мольберт, розвиваючі книжки, тощо. Стан житла відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Для дитини створено всі необхідні умови для проживання, виховання, відпочинку та розвитку (а.с. 177).

Статтею 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2). Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3).

Відповідно до висновку з КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР від 19.08.2020 року №207, виходячи з того, що психічний розвиток ОСОБА_3 знаходиться в нормі, дитина може виступати в суді (а.с. 37-38).

Допитаний в судовому засіданні 01.09.2021 року малолітній ОСОБА_3 висловився про бажання проживати з батьком, мамою ОСОБА_13 та сестрою ОСОБА_16 .

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 12.08.2021 року у справі № 473/44/20-ц.

При розгляді справи по суті судом враховано рекомендації доктора психологічних наук, професора, професора кафедри соціальної роботи та психології НУ «Запорізька політехніка» ОСОБА_14 від 08.11.2019 року №74/74/, який зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_3 відноситься до дітей з особливими потребами, професором не рекомендується зміна місця проживання та навчання. Така рекомендація зумовлена тим, що адаптація до нового місця проживання, навчання та соціального оточення займе певний час. Мати, за даними обставинами, буде стресором, що негативно впливатиме на психоемоційний стан дитини та матиме наслідки для її пізнавального розвитку (а.с. 22).

Із змісту висновку спеціаліста-психолога від 25.08.2020 року слідує, що в процесі обстеження ОСОБА_3 відкрито і однозначно сформулював своє бажання проживати з батьком ОСОБА_1 , з яким проживає на даний момент. Малолітнім виявлено більш тісну емоційну близькість з батьком. З матір`ю ОСОБА_2 емоційної близькості виявлено не було. Виявлена в обстеженні близькість батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , яка обумовлена любов`ю, увагою і турботою батька щодо процесу формування і розвитку особистості дитини. ОСОБА_3 однозначно сказав, що йому комфортно проживати з батьком та його сім`єю, де він мешкає на даний час. У процесі обстеження виявлено, що ОСОБА_3 проживає на даний час в родині батька, де відчуває себе комфортно і психологічно благополучно, у нього встановлені емоційно позитивні відносини з усіма членами сім`ї, саме цими факторами і обумовлено бажання ОСОБА_3 надалі проживати в сім`ї батька (а.с. 26-28).

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6).

Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 16.09.2021 року №2372/01-37/19.02 щодо роз`яснення спору про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я, те, що зміна проживання та навчання дитини можуть вплинути на психоемоційний стан дитини, та відсутність підстав, які перешкоджали тому, щоб дитина проживала з батьком, комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 195-196).

З цих підстав, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи, що будь-яких заперечень від відповідача на адресу суду не надходило, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_4 , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.

Крім того, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, малолітній ОСОБА_3 з 2013 року фактично проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, при розгляді цієї справи по суті суд дійшов висновку, що проживання малолітнього ОСОБА_3 за батьком ОСОБА_1 відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим судом задоволено позовні вимоги позивача про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року складає 2 510 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було.

При розгляді позовних вимог ОСОБА_1 судом прийнято до уваги, що ОСОБА_2 має двох доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, суд виходить з того, наявність у відповідача на утриманні інших дітей не звільняє її від обов`язку утримувати малолітнього ОСОБА_3 .

Крім того, суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_2 про те, що остання забезпечує своїх доньок лише за рахунок соціальних виплат, не працює, оскільки будь-яких доказів, що підтверджують обставини, на які посилається відповідач, матеріали справи не містять та ОСОБА_2 не надано.

Також, при визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що сторони в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17.09.2020 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. судом покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17.09.2020 року

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) - 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 16.09.2021 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова