КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц-вп/824/541/2021
У Х В А Л А

15 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

13 вересня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи № 752/20758/21 з ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року щодо визначення підсудності позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Постановляючи ухвалу про направлення справи до суду вищої інстанції для визначення підсудності позовної заяви на підставі пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов за пред`явленими у ньому вимогами має подаватись за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, яке є предметом договірних відносин сторін та у даному випадку знаходиться на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим.

Дослідивши матеріали справи та зміст заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся»на її користь суму заборгованості за договором № 8ін-Г-2-66(17/1) від 20 листопада 2007 року у розмірі 214 620,15 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 5 725 035,43 грн, та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Позов пред`явлений позивачем з підстав невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором інвестування будівництва приміщення (квартири) шляхом вкладення цільових облігацій, а саме: двокімнатної квартири за будівельним АДРЕСА_1 .

Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19) у питанні щодо застосування статті 30 ГПК України, яка за своїм змістом є аналогічною статті 30 ЦПК України, у спірних правовідносинах, пов`язаних з визнанням недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, дійшла, зокрема, таких висновків:нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав;виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном;оскільки спір у цій справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно відповідно до вимог частини третьої статті 30 ГПК України мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підступності.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, в даному випадку прав та обов`язків, передбачених договором інвестування будівництва приміщення (квартири).

Схожа правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Судом першої інстанції встановлено, що об`єкт нерухомого майна, право на отримання у власність якого, на думку позивача, було порушено відповідачем та у зв`язку із цим порушенням нею пред`явлено вимоги про відшкодування шкоди, - знаходиться на території м. Ялта Автономної Республіки Крим та не відноситься згідно адміністративно-територіального поділу до юрисдикції Голосіївського району м. Києва, а відтак за положеннями частини першої статті 30 ЦПК України, зазначений позов повинен бути пред`явлений за місцем знаходження нерухомого майна.

Згідно із положеннями статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», цей Закон визначає статус Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 12 цього Закону встановлено, що у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя судам, та забезпечити розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, - місцевими загальними судами м. Києва, що визначаються Апеляційним судом м. Києва.

Оскільки Апеляційний суд м. Києва ліквідовано на підставі Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, то питання підсудності позовної заяви згідно положень статті 31 ЦПК України підлягає розгляду Київським апеляційним судом, юрисдикція якого поширюється на м. Київ та Київську область.

На підставі викладеного та з урахуванням навантаження місцевих районних судів м. Києва по цивільним справам, підсудність яких визначена Київським апеляційним судом, суд вважає за необхідне визначити підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення матеріальної та моральної шкоди Голосіївському районному суду м. Києва.

Керуючись статями 23, 30 ЦПК України та статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

у х в а л и в:

Визначити підсудність цивільної справи № 752/20758/21 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення матеріальної та моральної шкоди Голосіївськомурайонному суду міста Києва.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко