ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» вересня 2021 року

м. Харків

справа № 953/13430/20

провадження № 22ц/818/3481/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Колосовської А. Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс»,

третя особа генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» Сідун В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року в складі судді Колесник С.А.

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс», третя особа: генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Стальсервіс» Сідун Володимир Васильович про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 вересня 2018 року він працював менеджером з продажу у Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс», а 01 липня 2020 року - переведений на посаду комірника.

Наказом № 79-3 від 05 серпня 2020 року його звільнено з займаної посади за пунктом 2 статті 41 КЗпП України за втрату довір`я з боку власника на підставі наказу № 62 від 05 серпня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Зазначив, що ним 07 липня 2020 року по замовленню покупця № 204 від 06 липня 2020 року та № 205 від 07 липня 2020 року відвантажено товар покупцеві після формування документів на відвантаження, а саме розпорядження на відвантаження. Від покупця 07 липня 2020 року о 16:17 отримані документи: доручення № 24 та № 25 від 07 липня 2020 року на отримання товарно- матеріальних цінностей від Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» та платіжні доручення № 184 від 07 липня 2020 року 15:59:00 та № 185 від 07 липня 2020 року 16:00:00, про що було повідомлено бухгалтера ОСОБА_2 та передані документи, яка погодилась оформити видаткові документи наступного дня, а саме 08 липня 2020 року.

Посилався на те, що 07 липня 2020 року у телефонній бесіді з директором товариства ОСОБА_3 ним надано усне пояснення, що товар відвантажується за наявності усіх необхідних документів, але без підтвердження бухгалтером головного офісу про зарахування коштів на рахунок компанії. При цьому покупцем замовлено та сплачено сторонній транспорт, а для можливості отримання товару він запропонував залишити залогові кошти, які були йому повернуті при отримані ним оригіналів його видаткових документів.

Вказав, що з 20 липня 2020 року по 31 липня 2020 року він був відсутній на робочому місці, оскільки знаходився у щорічний відпустці згідно графіку відпусток Харківської філії, який складений наприкінці червня бухгалтером філії Шемендюк Т.О. та відправлений електронною поштою на головний офіс у м. Дніпро. З невідомих йому причин, начальником відділу персоналу ОСОБА_4 йому наполегливо рекомендовано написати дві заяви на відпустку терміном 14 та 24 дні. При цьому затверджений графік відпусток не доведено до відома всіх працівників. Також, власником не було письмово повідомлено позивача про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника, яку позивач не надавав.

Зазначив, що 03 та 04 серпня 2020 року ним надані письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці та відвантаження товару. Залогові кошти від покупця були отримані ним не як комірником, а як менеджером з продажу, усну згоду на виконання цих обов`язків було отримано від директора товариства ОСОБА_3 . Наявність облікового запису «Менеджер метал 4 Харків» та можливість формування замовлення покупця підтверджують цю заяву. Від покупця було отримано усне прохання залишити собі грошові кошти для можливості своєчасного їх повернення.

Вважав, що в його діях відсутній корисний намір, неправомірність та винність. Власнику не завдано ніякої матеріальної шкоди. Власником не наведені об`єктивні докази вини працівника у завданні матеріальної шкоди або скоєнні інших протиправних дій. Підозра ґрунтується лише на доповідній записці бухгалтера ОСОБА_2 , з якою його не ознайомлено.

Вказав, що за термін праці в у відповідача він сумлінно виконував службові обов`язки, утримувався розкладу праці, не мав доган від керівництва, до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягався.

У зв`язку з чим, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 100 000 грн.

Зазначив, що загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 серпня 2020 року по 26 січня 2021року (119 робочих днів) становить 81 404,46 грн, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 684,07 грн.

Просив поновити його на посаді комірника Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» на його користь загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 серпня 2020 року по 26 січня 2021 року в розмірі 81 404,46 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» від 05 серпня 2020 № 79-3 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади комірника з 05 серпня 2020 року у зв`язку із втратою довір`я з боку власника за пунктом 2 статті 41 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді комірника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» з 05 серпня 2020 року; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 серпня 2020 року по 26 січня 2020 року в сумі 22 473,15 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 50,00 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, вийшов за межі позовних вимог, оскільки клопотання про уточнення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу товариства від 05 серпня 2020 року № 79-3 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від позивача не надходило. Зазначив, що якщо б покупець відмовився від отриманої та несплаченої металопродукції, то відповідач поніс збиток в зв`язку з тим, що металопродукція втратила товарний вигляд та продати її можливо тільки з суттєвою знижкою. Вказав, що вантажний автомобіль з неоплаченою металопродукцією на суму 30 544,20 грн покинув територію складу без будь-яких документів. Але, якщо б покупець відмовився від оплати за отриману металопродукцію, а документи щодо підтвердження факту передачі металопродукції покупцю у відповідача відсутні, то відповідач отримав збиток на суму 30 544,20 грн. Розпорядження на відвантаження, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна оформлені та підписані 08 липня 2020 року, тобто на другий день після відвантаження. Вважав, що отримання позивачем будь-яких грошових коштів від третіх осіб (покупців) як співробітником підприємства є перевищення своїх обов`язків, порушення розрахункової дисципліни на підприємстві. Таким чином, позивач, як працівник, який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства, халатно та недбайливо поставився до майна підприємства і утратив довіру до себе. Зазначив, що в період з 01 липня 2020 року до моменту звільнення позивач виконував обов`язки комірника. До цього часу він працював менеджером зі збуту з 03 вересня 2018 року. Переведення було здійснено за його заявою, функціональні обов`язки комірника позивачу були відомі. Вказав, що 01 липня 2020 року були направлені електронною поштою позивачу наступні документи: зразок заяви на переведення; посадова інструкція комірника; договір матеріальної відповідальності (посада комірник), та документи були отримані, але до головного офісу позивач не повернув. Посилався на те, що позивач виконував роботу комірника, яка пов`язана з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей.

31 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що видаткові накладні сформовані раніше, ніж розпорядження на відвантаження, який є первинним документом. Вказав, що при вступі на посаду його не було ознайомлено з посадовою інструкцією, касовою дисципліною, договір повної матеріальної відповідальності ним не підписувався, товарно-матеріальні цінності під звіт не приймалися. Посилався на те, що йому не зрозуміло, чому його не було відсторонено від виконання посадових обов`язків комірника з 08 липня 2020 року по 20 липня 2020 року. Вважав, що його дії не носили корисний характер. Ним не було вчинено винних дій, матеріальної шкоди підприємству не завдано.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні позивача порушено його трудові права, які підлягають захисту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом (розпорядження) № 147-П про прийняття на роботу від 03 вересня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 04 вересня 2018 року на посаду менеджер зі збуту (а.с.109 том 1).

01 липня 2020 року за заявою ОСОБА_1 наказом (розпорядження) про переведення на іншу роботу № ПП006 переведено на посаду комірник (а.с.56,57,110,111 том 1).

Із договору поставки металопродукції № ДПМ-000065/20 від 23 червня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Канбанбуд» (покупець) вбачається, що постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити металопродукцію (товар).

Оплата за товар здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі або на рахунку постачальника (пункт 5.1. Договору) (а.с.99-100 том 1).

Матеріали справи містять рахунок на оплату № ХНПП0000204 від 06 липня 2020 року на суму 27 815,90 грн та рахунок на оплату № ХНПП0000205 від 07 липня 2020 року на суму 2728,30 грн, а також платіжні доручення № 184 та 185 від 07 липня 2020 року про сплати вказаних рахунків (а.с.9,10,11,32,33,34 том 1).

Розпорядження на відвантаження № ХНПП0000664 щодо рахунку на оплату № ХНПП0000204 від 06 липня 2020 року та розпорядження на відвантаження № ХНПП0000665 щодо рахунку на оплату № ХНПП0000205 від 07 липня 2020 року датовано та сформовано 08 липня 2020 року (а.с.64,66 том 1).

Видаткові накладні № ХНПП0000170 та ХНПП0000171 та товарно-транспортні накладні № ХНПП0000170 та ХНПП0000171 датовані та сформовані 08 липня 2020 року (а.с.68-73 том 1).

З пояснення начальника відділу персоналу Мухіной Н.П. від 08 грудня 2020 року вбачається, що при оформленні переведення ОСОБА_1 з посади менеджера зі збуту на посаду комірника 01 липня 2020 року нею були направлені електронною поштою на структурний підрозділ м. Харкова наступні документи: зразок заяви про переведення; посадова інструкція комірника; договір матеріальної відповідальності (посада: комірник). Документи були отримані, але до головного офісу не поверталися. Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_1 щодо повернення документів. Він обіцяв передати, але не передав (а.с.86 том 1).

Як вбачається із службової записки бухгалтера ОСОБА_5 від 07 липня 2020 року біля 12-30 годин 07 липня 2020 року комірником ОСОБА_1 самовільно зі складу без документів проводилась відвантаження товарно матеріальних цінностей до автомобіля. На її питання, на якій підставі він завантажує до автомобіля товарно матеріальні цінності без документів, ОСОБА_1 відповів, що йому надали 1200,00 євро в залог (а.с.59 том 1).

З пояснювальної записки ОСОБА_1 вбачається, що рахунки на сплату товару були сформовані у базі 1С приблизно о 13:00 годин і відправлені покупцеві для сплати. Приблизно о 16:00 годин від покупця були отримані доручення та платіжки з печаткою банку про сплату рахунків. На запит бухгалтеру ОСОБА_6 не підтверджено надходження коштів. Покупець замовив транспорт на 16:30 та погодився залишити залогові кошти в розмірі 1200,00 євро. Розпорядження на відвантаження були сформовані 06 липня 2020 року 0 16:00, але були відписані 07 липня 2020 року. Товарно-транспортні накладні водію були не потрібні. Враховуючи наявність залогових коштів, отриманих документів, та бажання не втрачати покупця, товар було відвантажено (а.с.62 том 1).

Як вбачається з акту службового розслідування від 05 серпня 2020 року, складеного комісією у складі виконавчого директора Пшенічної О.В., бухгалтера Харківського підрозділу ОСОБА_5 , юрисконсульта ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_1 , як працівник, який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства, халатно та недбайливо поставився до майна підприємства, а саме: відвантажив товар без оформлення документів та взяв залогові гроші від покупця, не маючи на це повноважень (а.с.61 том 1).

Наказом керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» ОСОБА_8 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 05 серпня 2020 року № 79-3 ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади комірника з 05 серпня 2020 року у зв`язку із втратою довір`я з боку власника за пунктом 2 статті 41 КЗпП України (а.с.4,28,58 том 1).

Підставою для цього слугував наказ № 62 від 05 серпня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до якого ОСОБА_1 відвантажив товар по замовленню № 204 від 06 липня 2020 року на суму 27 815,90 грн та № 205 від 07 липня 2020 року на суму 2728,30 грн до формування документів на відвантаження, а саме: розпорядження на відвантаження (доповідна записка бухгалтера ОСОБА_2 від 07 липня 2020 року). Одразу були затребувані пояснення ОСОБА_1 щодо цього факту. Усно ОСОБА_1 пояснив, що він відвантажував товар без документів, але взяв у клієнта залогові кошти. З 20 липня 2020 року по 31 липня 2020 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення щодо відвантаження товару без документів на відвантаження (розпорядження на відвантаження), взявши собі залогові кошти. На такий вчинок він взагалі не мав права, тому що він як комірник не має права відвантажувати товар без розпорядження на відвантаження та приймати будь-які гроші від клієнтів. Таким чином, ОСОБА_1 , як працівник, який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства, халатно та недбайливо поставився до майна підприємства і утратив довіру до себе. Наказано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, звільнити за пунктом 2 статті 41 КЗпП України (за втрату довір`я з боку власника) 05 серпня 2020 року (а.с.5,29,63 том 1).

Як вбачається з пункту 1.4 посадової Інструкції комірника складського господарства, затвердженої генеральним директором 02 вересня 2019 року, комірник є матеріально відповідальною особою з відповідальністю, яка визначається договором про колективну матеріальну відповідальність.

Із пункту 2.1 Інструкції вбачається, що комірник складського господарства зобов`язаний здійснювати прийом товарно-матеріальних цінностей, забезпечувати зберігання, облік і відпуск товарно-матеріальних цінностей на складах, розміщувати товарно-матеріальні цінності з урахуванням найбільш раціонального використання складських площ, полегшення і прискорення пошуку і відпуску, а також збереження товарно-матеріальних цінностей, забезпечення безпечного процесу зберігання товарно-матеріальних цінностей.

Забезпечувати правильність відвантаження товарно-матеріальних цінностей зі складу (пункт 2.2 Інструкції).

Здійснювати відпуск і прийом товарно-матеріальних цінностей, проведення вантажно-розвантажувальних робіт на складі з дотриманням правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту (пункт 2.3 Інструкції).

Забезпечувати збереження складованих товарно-матеріальних цінностей, дотримання режимів зберігання, ведення обліку складських операцій (пункт 2.5 Інструкції).

Забезпечувати дотримання правил оформлення і здавання прибутково-видаткових документів (пункт 2.6 Інструкції).

Здійснювати комплектацію і відвантаження продукції в суворій відповідності з оформленими належним чином документами (пункт 2.8 Інструкції).

Здійснювати приймання товарно-матеріальних цінностей відповідно до встановленого порядку (пункт 2.9 Інструкції).

Брати участь у проведенні інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей та вести облік складських операцій (пункти 2.10, 2.11 Інструкції).

З вказаною Інструкцією ОСОБА_1 під підпис ознайомлено не було (а.с.104-107 том 1).

Як вбачається з довідки про середню заробітну плату (дохід) від 28 грудня 2020 року № 2812 заробітна плата ОСОБА_1 за червень 2020 року склала 7587,53 грн, за липень 2020 року 3932,22 грн. Середньоденна заробітна плата становила 188,85 грн (а.с.142 том 1).

Із довідки про середню заробітну плату (дохід) від 12 січня 2021 року № 12/01 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2020 року склала 7520,26 грн, за березень 2020 року 6810,45 грн, за квітень 2020 року 3949,96 грн, за травень 2020 року 4805,59 грн, за червень 2020 року 7587,53 грн, за липень 2020 року 3932,22 грн. Середньоденна заробітна плата становила 190,14 грн (а.с.168 том 1).

Як вбачається з повідомлення Акціонерного товариства «ОТП Банк» № 300-3-300-3/16 від 11 січня 2021 року на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Канбанбуд» 07 липня 2020 року надходили кошти згідно наступних платіжних доручень: № 185 у сумі 2728,30 грн час надходження 16:48 годин та № 184 у сумі 27 815,90 грн час надходження 16:46 годин (а.с.156 том 1).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір`я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

За змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений нормативними актами, посадовими інструкціями тощо.

Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, як правило, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Подібні висновки щодо застосування статті 41 КЗпП України викладені Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14 та Верховним Судом в постановах від 04 травня 2020 року у справі № 320/7064/17 (провадження № 61-3245цс19), від 03 квітня 2021 року у справі № 752/7994/17 (провадження № 61-40654св18), від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21).

Матеріали справи свідчать про те, що 07 липня 2020 року комірник ОСОБА_1 відвантажив товар покупцю Товариству з обмеженою відповідальністю «Канбанбуд» по замовленню № 204 від 06 липня 2020 року на суму 27 815,90 грн та № 205 від 07 липня 2020 на суму 2728,30 грн до формування документів на відвантаження, а саме: згідно облікової програми 1С розпорядження на відвантаження, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні були сформовані та оформлені (підписані) 08 липня 2020 року, що не заперечується позивачем.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Канбанбуд» 07 липня 2020 року надходили кошти згідно наступних платіжних доручень: № 185 у сумі 2 728,30 грн час надходження 16:48, № 184 у сумі 27 815,90 грн час надходження 16:46, тобто матеріальну шкоду підприємству діями ОСОБА_1 завдано не було.

ОСОБА_1 займає посаду комірника з 01 липня 2020 року, однак матеріали справи не містять належних доказів того, що позивача було ознайомлено з посадовою інструкцією комірника Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс», а також доказів укладення з ним договору матеріальної відповідальності.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Попри цю законодавчу норму, чинною наразі є постанова Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва (далі - Перелік).

Посада, яку обіймає позивач, відсутня у вказаному Переліку.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Як вбачається з пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

З довідок про середню заробітну плату (дохід) від 28 грудня 2020 року № 2812 та 12 січня 2021 року № 12/01 заробітна плата ОСОБА_1 за червень 2020 року склала 7587,53 грн, за липень 2020 року 3932,22 грн. Середньоденна заробітна плата становила 188,85 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 06 серпня 2020 року по 26 січня 2021 року включно (119 робочих днів) становить 22 473,15 грн (185,85 грн х 119).

Встановивши, що позивача не було ознайомлено з посадовою інструкцією комірника, відсутністю укладеного між сторонами договору матеріальної відповідальності, а також те, що посада комірника відсутня в переліку посад, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за не забезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі виробництва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не належить до категорії осіб, які можуть бути звільнені з роботи за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Обчислення розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу зроблено вірно, виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Погоджується колегія суддів також і з висновком суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна і таке інше. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як вбачається з загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та його вини в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, невиплати коштів при звільненні, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, обов`язок з відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 296/10853/16-ц (провадження № 61-28488св18).

Суд першої інстанції вірно встановив факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірного звільнення.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди та обґрунтовано визначив її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки, як вбачається з матеріалів справи вимог щодо визнання наказу протиправним та його скасування, позивач не заявляв. У зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини цього посилання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу фактично залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення наступне: визнати протиправним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» від 05 серпня 2020 № 79-3 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади комірника з 05 серпня 2020 року у зв`язку із втратою довір`я з боку власника за пунктом 2 статті 41 КЗпП України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 16 вересня 2021 року.