Справа № 682/240/21
Провадження № 2/682/287/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря судового засідання Придачук Г.Л., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання знесення самочинно збудованих прибудов, виділення частки з спільної власності та стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
28.01.2021 до суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зобов`язання знесення самочинно збудованих прибудов, виділення частки з спільної власності та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 вказує, що 09 липня 1974 року її померлий чоловік ОСОБА_4 придбав 68,82% одноповерхового дерев`яного будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку по АДРЕСА_1 . 18 липня 1974 року ОСОБА_2 став співвласником іншої частини вказаного будинку 36,18%. Рішенням Ізяславського районного суду від 29.12.2010 ОСОБА_2 зобов`язано усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованих прибудов, самочинно збудованого перекриття простору між будівлями домоволодіння, відновлення розмірів прибудови до житлового будинку. Дане рішення було виконано. Однак, після виконання вказаного судового рішення відповідач самочинно частково відновив тимчасову споруду господарського блоку, закрив простір між будівлями домоволодінь та прибудови до літньої кухні, та іншу добудови, що було встановлено рішенням Нетішинського міського суду від 25.02.2019. Самочинно збудовані прибудови ОСОБА_2 були збудовані без надання йому будь-якої дозвільної документації, без надання дозволу сусідів, без права власності на земельну ділянку, на якій збудовані незаконні прибудови. Окрім того, при будівництві самочинної прибудови до житлового будинку ОСОБА_2 порушив норми ДБН, зокрема обмежив позивачу доступ до стін його житлового будинку. Під стінами будинку на земельній ділянці, яка належить позивачу, ОСОБА_2 проклав каналізаційну трубу, без дозволу позивача. За таких обставин, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні домоволодінням та знести незаконно збудовані прибудови; припинити право спільної часткової власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 та виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 63,28% частини вказаного будинковолодіння. Окрім того позивач вказує, що через незаконні дії ОСОБА_2 , за наслідками яких судові процеси тривають з 2007 року, позивач зазначала душевних страждань, у зв`язку із чим вона просить стягнути із відповідача моральну шкоду, яку завдавав останній протягом 10 років, у сумі 100000 грн.
20.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 , в якому останній заперечує проти задоволення позову. Вказує, що є співвласником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , його частка становить 36,18%. Зазначає, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування, інші особи (у випадку порушення їх прав), власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Окрім того, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекція державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівле них норм, державних стандартів. Проте жодного припису стосовно знесення самочинно збудованої прибудови відповідачу надано не було. Окрім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавство заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Жодних доказів про врегулювання спору та висновків компетентних органів до позову не долучено, таким чином доводи позивача є надуманими та не можуть бути враховані судом. Також позивачем в позовній заяві не наведено аргументів, які можуть підтвердити, що вона є належним суб`єктом звернення до суду. Окрім того, позивачем не вказано жодних фактів порушення прав ОСОБА_1 .
01.09.2021 позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позов та відмовити у відзиві ОСОБА_5 . Додатково вказала, що відповідач ОСОБА_5 не виконав рішення Ізяславського районного суду від 29.12.2010.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні поданий позов підтримала та повідомила наступні обставини. У 1974 році її чоловік придбав будинок по АДРЕСА_1 . Разом із будинком ОСОБА_4 набув права власності на будинок, два сараї, шалаш під накриттям та садок. В сусіда ОСОБА_2 станом на 1974 рік не було нічого, крім кімнатки, коридорчика і кухні. Після придбання будинку подружжя тимчасово поїхали з міста та повернулися у 1978 році, тоді ж вирішили перебудувати будинок. Після повернення подружжя виявило, що сусід ОСОБА_2 здійснив багато прибудов та перебудов під стінами їхнього будинку, а саме: добудував літню кухню, прибудови до кімнати, коридор, санвузол. В подальшому позивач з чоловіком з`ясували, що ці перебудови та добудови були здійснені ОСОБА_2 без відповідних дозвільних документів, тобто є самочинними, та знаходять на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні родини ОСОБА_6 . За таких обставин подружжя звернулося до суду та за рішенням Ізяславського районного суду було знесено гараж, кухню, котельну, добудови до літньої кухні, а також кладовку, яка була вбудована в стіни будинку. Однак у рішенні суду не було вказано про знесення котельні та санвузла, які теж є самочинними. Дане рішення було виконано державними виконавцями. Однак позивач зауважила, що в рішенні суду помилково не було вказано про знесення самочинно збудованого санвузла та котельні, хоча висновком експерта порушення були встановлені. За рішенням Нетішинського міського суду було встановлено порядок користування земельною ділянкою по точках, однак всі самочинні прибудови, побудовані ОСОБА_2 , стоять на межі перед вікнами будинку позивача, що створює їй перешкоди у користуванні майном. Додатково ОСОБА_1 вказала, що є спадкоємицею після смерті чоловіка ОСОБА_4 , однак свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння не отримала та право власності не оформила через неофіційну відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Щодо стягнення моральної шкоди із відповідача, позивач зауважила, що за багаторічні судові спори вона зазнала душевних страждань через постійні переживання, неправду, насмішки. Окрім того, погіршився стан її здоров`я. Моральну шкоду оцінює у 100 тис. грн.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Повідомив, що його батько оформив право власності на будинок у 1970 році, а в 1971 році перебудував його. Після смерті батька право власності на будинок у спадок перейшло відповідачу. За рішенням Ізяславського районного суду ним було знесено гараж, дві добудови до літньої кухні, кладовку. Таким чином, рішення суду було виконано. В подальшому за рішенням суду було встановлено порядок користування земельною ділянкою. Оскільки всі прибудови розміщені на його частині, підстав для їх знесення немає. Окрім того відповідач зауважував, що паркан, побудований позивачем на межі, створює йому перешкоди у користуванні майном.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Вказав, що позивачем не підтверджено належними доказами, які саме перешкоди в користуванні майно чинить ОСОБА_2 . Позивач не вказала дійсні розміри добудов (перебудов) та не зазначила їхні індивідуальні ознаки для можливості ідентифікувати дані об`єкти. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів для підтвердження завданої моральної шкоди. Оскільки позивач не євласником будинковолодіння, вона не вправі просити виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 63,28% частини вказаного будинковолодіння.
Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 на праві приватної власності належали 63,82 % одноповерхового дерев`яного будинку з надвірними будівлями до цієї частки будинку АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 09 липня 1974 року, який був зареєстрований у Шепетівському міжміському БТІ за № 1/67.
ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 36,18 % одноповерхового дерев`яного будинку з надвірними будівлями до цієї частки будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину від 18 липня 1974 року, який був зареєстрований у Шепетівському міжміському БТІ за № 1/67, що підтверджується відповідним договором, який знаходиться у інвентарній справі № 734.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , наявною у матеріалах спадкової справи № 415/2013, надісланої на виконання ухвали Славутського міськрайонного суду від 26.05.2021.
Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла ОСОБА_1 , оскільки проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою.
10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно (частину житлового будинку по АДРЕСА_1 )
Як видно із матеріалів спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину, зокрема, на житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не видавалось.
За таких обставин, розглядаючи вимоги про виділення в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 63,82% частини житлового будинку АДРЕСА_1 та припинення прав спільної часткової власності на вказану частину домоволодіння, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Також у відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
За змістом статей 356-358 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Таким чином, право на виділення в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна має співвласник нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Враховуючи те, що станом на день вирішення даної справи по суті позивач ОСОБА_1 , яка, хоча і є правонаступницею після смерті чоловіка ОСОБА_4 , не є співвласником 63,82% частини житлового будинку АДРЕСА_1 та не оформила своїх спадкових прав, вона не вправі просити виділити в натурі частину будинку, яка належала її померлому чоловікові.
За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити.
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та знести самочинно збудовані прибудови, суд враховує наступне.
У відповідності до ст. 367 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року передбачено, що, відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376, ст. 391 ЦК України). Відповідно до положень ст. 38 Закону № 3038-VІ право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.
Судом встановлено, що в провадженні Ізяславського районного суду Хмельницької області перебувала справа № 2-/10р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Славутської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Славутської міської ради, про визнання будівництва самочинним та таким, що порушує права інших осіб, про визнання частки у земельній ділянці.
28 грудня 2010 року позивачем була подана уточнююча позовна заява, в якій він просив:визнати самочинним будівництвом та таким, що порушує права ОСОБА_4 наступні споруди: прибудову до житлового будинку розмірами 3,28 х 4,38м, що складається з коридору, паливної площею 3,6 кв.м., санвузла площею 1,7 кв.м.; прибудова до літньої кухні розміром 3,98м х 2,87м; гараж розміром 4,36м х 6,58м; тимчасова споруда господарський блок, зблокована із гаражем; кладовку у зовнішній стіні житлового будинку. Окрім того, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 або за його рахунок знести самочинно збудовані ним об`єкти, які порушують права ОСОБА_4 , а саме: прибудова до літньої кухні розміром 3,98м х 2,97м; прибудову до житлового будинку розмірами 3,28м х 4,38м; гараж розміром 4,36 х 6,58 м; тимчасова споруда господарський блок, зблокована гаражем.
За висновком експерта № 123 судової будівельно-технічної експертизи, складеним 23 листопада 2010 року, споруда гаража, прибудови до літньої кухні розміром 2,05м х 1,38м, прибудови до літньої кухні розміром 3,98м х 2,87м, тимчасова споруда господарський блок, зблокований з гаражем, а також прибудови, в якій розміщені котельня і санвузол, є самовільно збудовані.
За результатами розгляду даної справи рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Славутської міської ради № 254 від 19 червня 2008 року «Про вирішення земельного спору щодо відновлення меж земельної ділянки» та № 524 від 20 листопада 2008 року «Про вирішення земельного спору щодо відновлення межі земельної ділянки»; зобов`язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належним позивачу на праві приватної власності житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованих прибудови до літньої кухні, розміром 3,98 м х 2,87 м, гаража, розміром 4,36 м х 6,58 м, тимчасової споруди господарського блоку, зблокованої з гаражем; демонтажу самочинно збудованої кладовки у зовнішній стіні житлового будинку АДРЕСА_1 ; відновлення розмірів прибудови до житлового будинку розміром 3,28х4,38 м, до розмірів 3,11 м х 4,04 м.
За таких обставин не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що судом помилково не було зазначено про знесення санвузла та котельні, оскільки рішення суду було прийнято на підставі позовних вимог, а питання про знесення збудованих котельні та санвузла не ставилось.
Рішенням Нетішинського міськрайонного суду від 25 лютого 2019 року у справі (справа № 679/575/14-ц, провадження № 2/679/1/2019) за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Славутської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_8 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Славутської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_9 , про визначення порядку користування земельною ділянкою, частково задоволено позов ОСОБА_1 та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Ухвалами від 29.04.2015 та від 22.11.2016 по даній справі було призначено судову земельну-технічну експертизу, за результатами проведення якої експерт дійшов висновку про наявність 4-х варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 .

Так, з урахуванням висновку експерта, судом встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 1217 кв.м., що на АДРЕСА_2 за точками за ОСОБА_1 площею 887,76 кв.м (0,088776 га) за точками 31, 32, 33, 2, 1, 30, 29, 28, 27, 26, 25, 24, 23, 22, 21, 20, 19, 18, 17, 16, 15, 14, 13, 12, 11, 10, 9, 8, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41; за ОСОБА_2 площею 329,24 кв.м (0,032924 га) за точками 1-30 без встановлення на користь ОСОБА_2 земельних сервітутів, оскільки при визначенні зазначеного порядку користування суд не врахує фактичне розташування будівель і споруд на території земельної ділянки ОСОБА_2 , які розміщені на межі ділянок, щодо знесення яких прийняте Ізяславським районним судом Хмельницької області від 29 грудня 2010 року.

Як вказує позивач у позовній заяві та наданих суду поясненнях, відповідач після виконання рішення Ізяславського районного суду самочинно частково відновив прибудови. Тому у даній справі ОСОБА_1 , звертаючись із позовом до суду, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні домоволодінням та знести незаконно збудовані прибудови. Вказує, що самочинно збудовані прибудови ОСОБА_2 були збудовані без надання відповідної дозвільної документації, без надання дозволу сусідів, без права власності на земельну ділянку, на якій збудовані незаконні прибудови, із порушенням норм ДБН.

Заперечуючи проти задоволення таких позовних вимог відповідач та його представник вказували на те, що позивач не є належним суб`єктом звернення із даним позовом, оскільки нею не доведено жодного факту порушення її прав.

Суд звертає увагу на те, що згідно із вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтю 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведеними нормами підтверджується, що землекористувач має право на усунення будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою, завданих неправомірними діями третьої особи, у випадку доведення ним завдання такої шкоди.

Всупереч вказаним вимогам закону позивачем ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не обґрунтовано належними та допустимими доказами, яким чином дії відповідача порушують її права на користування земельною ділянкою. Доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_2 під вікнами будинку ОСОБА_1 проклав каналізаційну трубу, вивів димохід від котла, звів стіну на межі земельної ділянки, яка закриває простір, необхідний для обслуговування будинку ОСОБА_1 , є не підкріпленими доказами, а є лише твердженнями позивача.

Окрім того, вказуючи на необхідність знесення відповідача незаконно збудовані самочинні прибудови до житлового будинку розміром 4,38 х 3,28м, 3,40 х 4,98м, 3,85 х 3,44м., літню кухню 4,80 х 8,15м., туалет та літній душ, які розташовані на межі земельних ділянок, позивач не обґрунтовує належними та достатніми у своїй сукупності доказами, що означені споруди саме таких розмірів є незаконними та самочинними. Посилання позивача на матеріали інвентарної справи на будинковолодіння АДРЕСА_2 , якими зафіксовано зведення ОСОБА_2 незаконних, на думку позивача, прибудов, є невиправданим, оскільки наявні плани будинковолодіння на час розгляду справи судом є неактуальними. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме вказані позивачем споруди відповідних розмірів побудовані відповідачем самочинно без дотримання ДБН. Суд не володіє спеціальними знаннями та без експертного дослідження не в змозі визначити та ідентифікувати об`єкти, зокрема їх розміри, які просить знести позивач, як самочинні та побудовані з порушенням ДБН. В підготовчому судовому засіданні судом вирішувались заявлені сторонами клопотання, в тому числі і з`ясовувалось питання про призначення експертиз по справі. Однак позивач не вважала за необхідне скористатись правом на залучення експертів, які володіють необхідними знаннями щодо предмету спору, для підкріплення своєї позиції.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про знесення самочинно збудованих прибудов.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приходить до висновку, що така задоволенню не підлягає, оскільки у задоволенні інших позовних вимогах, які є предметом спору та є підставою для стягнення моральної шкоди відмовлено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 354-358, 367, 364, 1167, 1216, 1217 ЦК України, ст.ст. 78, 92, 103, 152 ЗК України, ст.ст. 12, 142, 263-265, 273, 352,354, 355, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.

Повний текст рішення складено 17.09.2021