Провадження № 2-з/643/210/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021 року суддя Московського районного суду м. Харкова Власенка М. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , особи, які можуть отримати статус учасника справи ОСОБА_2 , державний нотаріус Гапонов Євген Юрійович, державний нотаріус Коваленко Лариса Олексіївна про забезпечення позову до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи державний нотаріус Гапонов Є. Ю., державний нотаріус Коваленко Л. О., в якому просить:

скасувати постанову від 12 листопада 2019 року державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Гапонова Є. Ю. про відмову у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, а саме на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 (надалі квартира, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

скасувати свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 7-1236, виданий 08 листопада 2017 року, видавник Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора, видане на користь ОСОБА_2 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38017545 ОСОБА_4 , державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Харківської області та зобов`язати ОСОБА_4 здійснити поворот виконання засобом відновлення державної реєстрації речових прав за ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Гапонова Є. Ю. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно (квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 , надалі квартира, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача, як доньку померлого ОСОБА_3 , не було повідомлено про оформлення спадщини після померлого, не надано строк на оскарження, а спадкове майно незаконно зареєстровано на відповідача, у зв`язку з чим вважає дії третіх осіб незаконними, внаслідок чого порушено її права як спадкоємця.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, через недодержання вимог процесуального законодавства щодо оформлення позовної заяви.

16 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову, в якій просить:

накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що постановою від 12 листопада 2019 року державний нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Гапонов Є. Ю. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно (квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно постанови 08 листопада 2017 року Одинадцятою Харківської державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 7-1236, на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 зареєстрована власником квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 листопада 2017 року № 7-1236, виданий Одинадцятою Харківської державною нотаріальною конторою, що належала померлому ОСОБА_3 батьку ОСОБА_1 . Зазначила, що вважає постанову протиправною, оскільки її, як доньку померлого ОСОБА_3 , не було повідомлено про оформлення спадщини після померлого, та не надано строк для оскарження. Відтак права ОСОБА_1 порушені та, як наслідок, вона звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання права власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 , яка станом на сьогодні належить ОСОБА_2 , яка може відчужити вказану квартиру іншим особам.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, встановив таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

ОСОБА_1 порушуючи питання про забезпечення позову, просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

При цьому, з посиланням на положення ст. 152, 153 ЦПК України, вказує лише про можливість відження вказаної квартири іншим особам.

Суд зазначає, що наявність спору не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований заявником спосіб.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що власником квартири вчиняються дії, спрямовані на відчуження спірної квартири, а саме посилання в заяві на те, що існують ризики такого відчуження не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Також заявником не наведено суду жодних обставин щодо достатнього обґрунтування припущення про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявник не обґрунтувала, яким чином вжиття заявлених заходів забезпечення позову забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення прийнятого на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, із зазначенням обставин, що свідчать про таке, та з підтвердженням таких обставин належними й допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20 вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначила, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позивачем не наведено достатніх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення позову, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149 153, 258 261, 353 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 17 вересня 2021 року.

Суддя М. В. Власенко