П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/41386/17

Номер провадження 22-ц/824/9373/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Соколової В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Притули Н. Г., у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Борисюк Роман Анатолійович, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Борисюка Романа Анатолійовича при виконанні виконавчого провадження в частині складення ним довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період часу з листопада 2017 року по квітень 2018 року включно, а також за період з 01 червня 2019 року по червень 2020 року включно.

Зазначена скарга обґрунтована тим, що у відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебуває виконавчий лист № 761/41386/17 виданий 07 лютого 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

01 травня 2018 року ОСОБА_1 став на облік у Шевченківській філії Київського міського центру зайнятості та отримував допомогу по безробіттю, що не перевищувала 610 грн. щомісячно, по 01 травня 2019 року.

Після 01 травня 2019 року боржник продовжував перебувати на обліку у центрі зайнятості, проте допомогу по безробіттю не отримував.

У зв`язку з наведеними обставинами, боржник звернувся до державного виконавця із заявою у якій просив провести перерахунок заборгованості по аліментам за період часу з 01 травня 2018 року по 01 травня 2019 року, а у подальшому проводити розрахунок у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час перебування його на обліку.

29 липня 2020 року боржник довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 14 липня 2017 року по 01 липня 2020 року. Проте на думку боржника, частина розрахунок після 01 травня 2019 року складено державним виконавцем з порушенням вимог ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, складаючи зазначений розрахунок державний виконавець вийшов за межі рішення суду визначивши повний місяць заборгованості по аліментам за листопада 2017 року, а не з 14 числа, як зазначено у рішенні.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року (а.с. 163-168) скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії Державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Борисюка Романа Анатолійовича при виконанні виконавчого провадження в частині складання ним довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року включно, залишено без розгляду.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії Державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Борисюка Романа Анатолійовича при виконанні виконавчого провадження в частині складання ним довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01 червня 2019 року по червень 2020 року включно, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 19 квітня 2021 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розрахунок заборгованості по аліментам за період листопад 2017 року та по квітень 2018 року включно зазначено у довідці, що є предметом оскарження. Таким чином, неправомірні дії державного виконавця при складенні довідки розрахунку по аліментам є триваючим, а відтак, строк оскарження не є пропущеним.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було встановлено ряд порушень з боку державного виконавця щодо ненадання відповіді на його неодноразові звернення стосовно здійснення перерахунку заборгованості по аліментам, однак відповідна оцінка таким порушенням судом надана не була. Крім того, судом порушено принцип змагальності сторін та надано перевагу суб`єкту оскарження у доведенні обставин та правомірності вчинених ним дій.

На думку скаржника, до даних правовідносин необхідно застосувати аналогію закону, а саме ст. 77 КАСУ, згідно якої тягар (обов`язок) доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Скаржника зазначає, що при поданні скарги про визнання дій державного виконавця неправомірними, які полягали у складенні ним довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, пред`явлення додаткової вимоги про скасування такої довідки не є обов`язковим.

На думку скаржника, розрахунок заборгованості складено державним виконавцем з порушенням вимог ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 13 постанови КМУ від 26 лютого 1993 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

06 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від стягувача з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що стягувач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду, без змін.

На думку стягувача, посилання скаржника на наявність у діях суду надмірного формалізму, є безпідставним, а посилання на те, що до даної справи потрібно застосовувати аналогію закону ст. 77 КАСУ, помилковим.

У судовому стягувач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу, без змін.

Скаржник ОСОБА_1 та заінтересована особа державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Борисюк Р. А. до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення стягувача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи без розгляду скаргу в частині визнання дій державного виконавця неправомірними щодо здійснення нарахування заборгованості за період з листопада 2017 року по 01 червня 2019 року суд першої інстанції виходив з того, що про здійснення зазначеного нарахування боржнику стало відомо ще 17 січня 2020 року, проте до суду заявник із скаргою в десятиденний строк не звернувся, як і не звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання дій державного виконавця неправомірними щодо здійснення нарахування заборгованості за період лютий-червень 2020 року суд першої інстанції виходив з того, що заявник не конкретизував в чому розрахунки проведені державним виконавцем є невірними та не відповідають положенням діючого законодавства, крім того, в діях державного виконавця не встановлено порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, ОСОБА_1 не просив скасувати довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та не просив здійснити перерахунок такої заборгованості, не обґрунтував та не зазначив в якому розмірі мало б бути нараховано аліменти та з яких сум, враховуючи що він зазначає, що аліменти нараховані із сум, з яких не відраховано податки.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 55856163 з виконання виконавчого листа № 761/41386/17 виданого Шевченківським районним судом міста Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини (а.с. 74).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 14 листопада 2017 року по 01 липня 2020 року, у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів за вказаний період у загальній сумі 77 005 грн. 13 коп. (а.с. 159).

17 січня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із клопотанням про проведення перерахунку заборгованості по аліментам за період з 01 січня 2018 по 01 червня 2019 роки (а.с. 138-139).

07 липня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою у якій, просив розглянути його первісну заяву щодо перерахунку заборгованості по сплаті аліментів за 2018-2019 роки (а.с. 184).

Відповідно до довідки № 291.1-2185/20 від 21 липня 2020 року, ОСОБА_1 з 10 липня 2019 року по 12 червня 2020 року перебував на обліку у Шевченківській районній філії Київського міського центру зайнятості (т. І. а.с. 15).

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із засад судочинства.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 01 березня 2018 року державним виконавцем Борисюк Р. А., у межах виконавчого провадження № 55856163, щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів, складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 14 листопада 2017 року по 01 березня 2018 року, яка була направлена до відома сторонам виконавчого провадження.

10 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із клопотанням, у якому просив провести перерахунок заборгованості по аліментам за період з 14 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року з урахуванням податків і зборів, а також за листопад місяць 2017 року.

Після цього, державним виконавцем неодноразово складалась довідка-розрахунок заборгованості, яка направлялась до відома сторонам виконавчого провадження.

17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із клопотанням у якому, просив провести перерахунок заборгованості по аліментам за період з 01 січня 2018 року по 01 червня 2019 року, а 07 липня 2020 року, із заявою про здійснення зазначеного перерахунку.

З вказаного вбачається, що станом на 17 січня 2020 року заявнику було відомо про наявність здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам за період листопад 2017 року по 01 червня 2019 року, проте до суду зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця останній звернувся лише у серпні 2020 року, тобто з пропуском строку встановленого статтею 449 ЦПК України. Разом з тим, клопотання про поновлення строку на звернення до суду із вказаною скаргою, останній не подав.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії державного виконавця при виконанні виконавчого провадження в частині складання ним довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року включно, без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами 4, 13 статті 71 Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року № 855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з 10 травня 2018 року по 27 травня 2019 року ОСОБА_1 не працював та перебував на обліку у Шевченківській районній філії Київського міського центру зайнятості. Матеріальну допомогу по безробіттю у зазначений період ОСОБА_1 не отримував.

Таким чином, державний виконавець при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 правильно виходив з того, що оскільки платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, тому розрахунок заборгованості слід здійснювати у відповідності до положення частини другої статті 195 СК України, тобто виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Посилання скаржника на те, що розрахунок заборгованості за період часу листопада 2017 по квітень 2018 роки зазначено у довідці, що є предметом оскарження, а відтак, строк оскарження не є пропущеним, є безпідставним, оскільки в даному випадку предметом скарги є не конкретна довідка складена державним виконавцем, а саме його дії щодо складення розрахунку заборгованості за вищевказаний період, який відображено не у конкретній довідці, а у довідках які останній складав протягом 2018-2020 років.

Посилання скаржника на ряд порушень щодо ненадання державним виконавцем відповіді на його звернення, не входить до предмету доказування.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін та надано перевагу суб`єкту оскарження у доведенні обставин та правомірності вчинених ним дій, є лише припущеннями скаржника, які нічим не підтверджуються.

Посилання скаржника на те, що до даних правовідносин необхідно застосувати приписи ст. 77 КАСУ, є помилковим, оскільки дана скарга розглядається судом в межах цивільного судочинства.

Посилання скаржника на те, що заборгованості по аліментам необхідно було розраховувати після відрахування із заробітної плати податків, є безпідставним, оскільки у період з 01 червня 2019 року по червень 2020 року скаржник не працював та не отримував заробітної плати, а відтак, нарахування заборгованості здійснювалося виходячи середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, при цьому, відрахування податків у зазначеному випадку виключається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Соколова

О. В. Шахова