ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6064/21 Справа № 2-890/06 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У листопаді 2005 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач матеріальну допомогу надає нерегулярно. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання сина.

Враховуючи зазначене, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2005 року й до повноліття дитини. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 11).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2006 року залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду у частині розміру аліментів.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що під час прийняття заочного рішення, відповідач мав на утриманні ще одну неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2001 року по лютий 2005 року.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає з позивачем та перебуває на її у триманні.

Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дитини суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, у визначеному розмірі, дитині, яка її потребує.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з розміром аліментів, оскільки утримувати дитину до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків.

Висновок суду щодо розміру аліментів відповідає вищезазначеним вимогам сімейного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дотримався принципу справедливості та розумності, оскільки не було враховано наявність інших осіб, які знаходяться на його утриманні, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем належних доказів суду не надано. Відповідач інших зобов`язань зі сплати аліментів не має. Разом з цим, наявність у відповідача ще однієї дитини не звільняє відповідача від обов`язку матеріального утримання його спільної з позивачем дитини для забезпечення її гідного життя.

Крім того відповідачем не надано доказів на підтвердження не спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі.

Доказів існування інших обставин, що мають істотне значення для врахуванням судом при визначенні розміру аліментів, відповідач суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2006 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: