КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/3200/19

16 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

11 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Просив суд визнати дії дискримінацією у сфері праці, усунути дискримінацію шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, припинити порушення трудових прав, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без руху для оплати судового збору у розмірі 1 536,80 грн.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 09 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що йому необхідно сплатити судовий збір за позовні вимоги про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, оскільки дискримінаційні дії з боку генерального директора ТОВ «АВК Конфекшінері» ОСОБА_2 мали як самостійний так і цілеспрямований характер, отже їх необхідно розглядати у сукупності з усіма протиправними діями та порушеннями трудових прав, що призвели до його незаконного звільнення.

Вказує на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, ґрунтуються на суперечливих доводах та помилковому тлумаченні законодавства.

Звертає увагу, що в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року зазначено, що позивач не заявляв клопотання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Проте, звертає увагу, що в позовній заяві він зазначав, що він як співробітник компанії ТОВ «АВК Конфекшінері», батько двох неповнолітніх дітей з інвалідністю, з червня 2018 року по лютий 2019 року включно був вимушений понести непоправні матеріальні та моральні втрати, в результаті дискримінаційних дій у відношенні до нього з боку заступника генерального директора ТОВ «АВК Конфекшінері» із стратегічного розвитку ОСОБА_3 та заступника генерального директора ТОВ «АВК Конфекшінері» із управління персоналом ОСОБА_4 , директорів дирекції із нових ринків ТОВ «АВК Конфекшінері», а також свого безпосереднього керівника, а тому висновок суду про те, що ним не було заявлено клопотання про зменшення судового збору або звільнення від його сплати є помилковим.

09 вересня 2021 року від представника відповідача ТОВ «АВК Конфекшінері» адвоката Залізняка Івана Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій він зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, а ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтовано.

Вказує на те, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та запропонував йому сплатити судовий збір за майнову вимогу- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та немайнову- дискримінацію.

Звертає увагу суду першої інстанції, що позивачем були усунені всі недоліки позовної заяви та сплачено судовий збір.

З огляду на вище викладене, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ТОВ «АВК Конфекшінері» адвокат Макіян Дмитро Григорович в судовому засіданні просив відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції посилався на те, що позивачу необхідно здійснити оплату судового збору за позовну вимогу немайнового характеру (пов`язану із дискримінацією) у розмірі 768,40 грн. та за позовну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) у розмірі- 768,40 грн., а разом 1536,80 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статей 175, 177 ЦПК України встановлено вимоги до форми, змісту позовної заяви та визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Зокрема, частиною 4 статті 177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 вказаного Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019рік" з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921,00 грн.

Національне законодавство передбачило процедуру, яка дозволяє реалізувати особам право на доступ до правосуддя, навіть за умови відсутності у них фінансової можливості сплатити судовий збір.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Близькі за змістом положення частин першої та третьої статті 136 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати дії дискримінацією у сфері праці, усунути дискримінацію шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, припинити порушення трудових прав, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, суд першої інстанції вірно врахував положення Закону України «Про судовий збір» та встановив, що позивач звільнений від сплати судового збору щодо вимог немайнового характеру, а саме про визнання незаконним та скасування наказу генерального директора ТОВ «АВК Конфекшінері» про звільнення позивача, припинення порушення трудових прав та поновлення на роботі.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції посилався на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є заробітною платою, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах виключно про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 (реєстраційний номер в ЄДРСР 79684987), виходячи з аналізу норм законодавства, дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на це, пільга щодо сплати судового збору, яка передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", не поширюється на вимогу позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання по суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не меше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже суд першої інстанції вірно встановив, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру - стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу у розмірі 768,40 грн. виходячи із розрахунку 1921,00 грн. * 0.4 = 768,40 грн.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про дискримінацію трудових прав, суд першої інстанції посилався на те, що правовідносини між сторонами виникли у 2019 році, а відтак п. 6-1 частини 1 Закону України «Про судовий збір» не поширює свою діяльність на такі правовідносини, адже був виключений Законом України від 22 травня 2015 року № 484- VII.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, проте позивач до зазначеного кола осіб не відноситься. Пільги щодо звільнення від сплати судового збору встановлені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». Наведений у зазначеній нормі перелік осіб, які мають право на зазначені пільги, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає

Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» внесено зміни до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме доповнено пунктом 6-1, такого змісту: від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією. Цей закон набрав чинності з 04 жовтня 2012 року.

Разом із тим, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» статтю п`яту Закону України «Про судовий збір» викладено у новій редакції, в якій передбачено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Проте, позивачі за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією до зазначеного кола осіб не відносяться. Цей Закон набрав чинності з 01 вересня 2015 року.

Таким чином у період з 04 жовтня 2012 року до 01 вересня 2015 року позивачі за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією, були звільнені від сплати судового збору.

Суд першої інстанції вірно встановив, що правовідносини між сторонами виникли у 2019 році, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Подільського районного суду м. Києва 11 березня 2019 року, таким чином на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом Законом України «Про судовий збір» не було передбачено пільг щодо сплати судового збору для позивачів за подання позовів щодо спорів, пов`язаних із дискримінацією.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 768,40 грн. з розрахунку 1921,00 грн. * 0.4 = 768,40 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильності висновків суду першої інстанції в частині необхідності сплати ним судового збору за позовні вимоги, пов`язані з дискримінацією, так як дискримінаційні дії з боку генерального директора ТОВ «АВК Конфекшінері» ОСОБА_2 мали як самостійний так і цілеспрямований характер, отже їх необхідно розглядати у сукупності з усіма протиправними діями та порушеннями його трудових прав, що призвело до незаконного звільнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що ним не заявлялось клопотання про звільнення його від сплати судового збору, колегія суддів відхиляє оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 не просив суд про відстрочення та розстрочення йому сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що фактично позивачем ОСОБА_1 13 березня 2021 року, на виконання вимог ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року, було надано оригінал платіжного доручення № 21 від 11 березня 2021 року про сплату ним на виконання вимог оскаржуваної ухвали суду судового збору у розмірі 1536,80 грн.

Після сплати позивачем судового збору ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Конфекшінері» про визнання дій дискримінацією у сфері праці, усунення дискримінації шляхом визнання дій та рішення порушенням конституційних прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, припинення порушення трудових прав, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.. 367,368,374,375,381-384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий: Судді: