ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 766/18177/17

номер провадження 22-ц/819/1289/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Воронцової Л.П.

суддів: Ігнатенко П.Я.

Полікарпової О.М.

секретар Дундич А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лошкарьов Федір Анатолійович на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Майдан С.І. в цивільній справі №766/18177/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шевченко Наталія Вікторівна про визнання довіреності та договору добровільного страхування наземного транспорту недійсними

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ «Страхова Група «ТАС», яка мотивована тим, що 27.04.2017 року між нею та страховою компанією було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб «AUDI» Q7, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

18.07.2017 року невстановлена особа вчинила умисне пошкодження вищезазначеного транспортного засобу, шляхом підпалу у зв`язку з чим правоохоронцями було відкрито кримінальне провадження №0002824 за ч.2 ст. 194 КК України, автомобіль доставлено на майданчик тимчасового затримання.

З урахуванням настання страхового випадку за ризиком «протиправні дії третіх осіб» та «пожежа» вона негайно повідомила відповідача про вказані обставини з місця події.

19.07.2017 року транспортний засіб було оглянуто суб`єктом оціночної діяльності на замовлення відповідача разом із аварійним комісаром страхової компанії. Внаслідок огляду було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля не менша за його ринкову вартість, оскільки має місце фізичне знищення транспортного засобу.

Наступного дня, тобто 20.07.2017 року, до Херсонської філії страхової компанії, позивачкою була подана заява про настання страхової події і відповідні документи.

Страховик має право зобов`язати Страхувальника надати додаткові документи не пізніше десяти робочих днів з дати надання останнього документу, тобто до 03 серпня 2017 року. Проте, відповідач зобов`язав її надати ключі від автомобіля і свідоцтво про реєстрацію після того, як вони були вилучені 19 вересня 2017 року слідчим.

Заявниця вважала, що відповідно до п.15.7 Договору, страхова компанія повинна була прийняти рішення про виплату страхового відшкодування протягом 10 календарних днів, в строк до 03.10.2017 року, а страхове відшкодування повинно бути їй виплачене протягом 15 робочих днів, тобто в строк до 10.10.2017 року.

З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Страхова Група «ТАС» страхове відшкодування, розмір, якого визначено експертним товарознавчим дослідженням №18-23 від 15.06.2018 у сумі

688250 грн. та витрати на проведення експертних досліджень в розмірі 4175,6 грн.

У грудні 2017 року ПАТ «Страхова Група «ТАС» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шевченко Наталії Вікторівни про визнання довіреності та договору добровільного страхування наземного транспорту недійсними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договір добровільного страхування транспортного засобу «AUDI Q7» між страховою компанією та ОСОБА_1 було укладено 27.04.2017 року на підставі заяви останньої, на підтвердження майнового інтересу ОСОБА_1 надала довіреність від 05.04.2017 року, яка видана ОСОБА_2 на її ім`я на право експлуатувати, керувати та розпоряджатися транспортним засобом «AUDI Q7» державний номер НОМЕР_2 , підписувати правочини, укладати цивільно-правові угоди (договори страхування),одержувати та сплачувати по таким угодам грошові суми. 01.08.2017 року ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії із заявою, в якій підтвердив, що генеральну довіреність на автомобіль він нікому не надавав, у нотаріуса не був, з ОСОБА_1 не знайомий, з моменту втрати контролю над належним йому автомобілем з 2012 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу перебувало у ОСОБА_3 і 01.08.2017 року вилучено слідчим.

З огляду на ту обставину, що ОСОБА_2 не надавав ОСОБА_1 довіреність, у нього було відсутнє волевиявлення на її видачу, тому на підставі ч.3 ст.203,ч.1 ст.215 ЦК України наявні підстави для визнання її недійсною. Страховик також зазначав, що оскільки ОСОБА_2 , як власник автомобіля не надавав ОСОБА_1 право експлуатувати, керувати та розпоряджатися транспортним засобом, підписувати правочини, укладати договори страхування, відтак, у неї не було майнового (страхового) інтересу, як обов`язкового елементу страхового зобов`язання. Відтак, на думку Страховика, ОСОБА_1 не понесла жодних збитків, внаслідок пожежі, оскільки не була власником транспортного засобу.

Крім того, страхова компанія в обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що вищезазначений автомобіль з 03.03.2008 року по 08.02.2018 року перебував у заставі ЗАТ «Альфа-Банк», відповідно до договору застави від 29.02.2008 року, тому власник автомобіля не мав права передавати транспортний засіб у користування

ОСОБА_1 без згоди банку.

Позивач зазначав, що оскільки спірний договір страхування транспортного засобу суперечить вимогам закону : ст.ст. 13, 319, 980 ЦК України, ст.ст.1,4, 6, 16 Закону України «Про страхування», п.3.2 Правил страхування, відповідно до ч.1ст.203, ч.1ст.215 ЦК України наявні підстави для визнання його недійсним.

Крім того, страховик просив визнати недійсним спірний договір страхування з окремої додаткової підстави ч.1ст.998 ЦК України, ст.29 Закону України «Про страхування», як такий що укладено після страхового випадку, оскільки при огляді транспортного засобу представником страховика його ідентифіковано за даними, вказаними ОСОБА_1 у заяві на страхування від 27.04.2017. Разом з тим, 15.11.2015 внесено відомості до ЄРДР та порушено кримінальне провадження за фактом умисного пошкодження автомобіля «AUDI O7», державний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, належного ОСОБА_4 шляхом підпалу, згідно протоколу огляду транспортного засобу від 18.11.2015 складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 встановлено, що автомобіль «AUDI O7» державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_1 , рік випуску 2008 згорів повністю і відновленню не підлягає.

Враховуючи викладене, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» просило визнати недійсною довіреність від 05.04.2017 року, видану від імені

ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шевченко Н.В. за реєстровим №1044., визнати недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-00007690 від 27 квітня 2017 року укладеного між ПАТ «СГ ТАС» та ОСОБА_1 , вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.Зустрічний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шевченко Наталія Вікторівна про визнання довіреності та договору добровільного страхування наземного транспорту недійсними задоволено.Визнано недійсною довіреність від 05 квітня 2017 року, видану від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Шевченко Наталією Вікторівною, за реєстровим №1044.Визнано недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00007690 від 27 квітня 2017 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3200,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лошкарьов Ф.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду. Стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 688250 грн. та судові витрати на проведення експертних досліджень в розмірі 4175,6 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, на противагу висновкам суду про те, що під час укладення оспорюваного договору страхування ОСОБА_1 надала страховій компанії довіреність від 05.04.2017 року, адвокат посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, яка на думку апелянта полягає у тому, що під час укладення договору страхування та написання заяви про виплату страхового відшкодування, ОСОБА_1 не надавалася довіреність від 05.04.2017 року.

Покликаючись на положення Правил дорожнього руху, апелянт стверджує, що для страхування транспортного засобу ОСОБА_1 не потрібна була довіреність від власника транспортного засобу, власне у зв`язку із чим вона і не надавалася страховику.

Посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №200/17947/16-ц зазначає, що всупереч порядку, визначеному ЦПК, в основу висновків суду покладено покази свідка ОСОБА_2 , надані ним в нотаріальній конторі та посвідчені нотаріусом.

Наголошує, що починаючи з 2012 року заява про незаконне заволодіння транспортним засобом «AUDI» Q7 не надходила до правоохоронних органів, на що апелянтом неодноразово зверталася увага в суді першої інстанції.

Апелянт зазначає, що у відповідності до п.14.1 Договору страхування ОСОБА_1 до страхової компанії подавалася одна письмова заява про настання події та на виплату страхового відшкодування.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо ненадання первісним позивачем документів на підтвердження вартості відновлювального ремонту, вказує, що у ОСОБА_1 був відсутній такий обов`язок, оскільки мало місце фізичне знищення транспортного засобу.

На думку апелянта, перекладання на неї обов`язку доказати певний факт або спростувати його в умовах, коли такий обов`язок об`єктивно спроможна виконати саме інша сторона, призвело до свавільного рішення суду першої інстанції, оскільки висновки судово-технічної експертизи документів №9644/9645/18-33 від 19.06.2018 року, на які послався суд, не містять відомостей про те, що підробленим є саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Окрім того, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на невідповідність висновків суду про те, що застрахований автомобіль було знищено 15.11.2015 року, оскільки 27.04.2017 року під час укладення договору добровільного страхування транспортного засобу, останній знаходився в ідеально технічному стані, що підтверджено оглядом представника відповідача під час укладання договору.

Апелянт посилається і на те, що страхова компанія не була стороною правочину (довіреності), а тому не мала права на оспорювання відповідного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «СГ «ТАС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В ході апеляційного розгляду представник ОСОБА_1 - адвокат Лошкарьов Ф.А.

підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, з підстав у ній викладених та пояснив, що ОСОБА_1 придбала автомобіль у власність, сплативши обумовлену вартість, що підтверджується розпискою, у третіх осіб, не у ОСОБА_2 , які надали їй довіреність і реєстраційне свідоцтво на транспортний засіб.

Уповноважений представник за довіреністю ПАТ «СГ «ТАС» Бацокін С.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 27 квітня 2017 року між ОСОБА_1 (Страхувальником) і вигодонабувачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» - (Страховиком) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO -00007690, «ЄвроКаско» 5 зірок», страховим об`єктом за яким являється транспортний засіб «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN - код НОМЕР_1 , строк дії якого з 28.04.2017 по 27.04.2018. Для укладення вказаного договору ОСОБА_1 подала Страховику заяву на страхування встановленого зразка (додаток №1 до договору, у якій зазначила, що власником ТЗ являється ОСОБА_2 , нотаріально посвідчену довіреність від 05.04.2017, видану ОСОБА_2 на її ім`я з правом експлуатувати, керувати, розпоряджатися транспортним засобом «AUDI Q7», номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , підписувати правочини, укладати цивільно-правові угоди (договори страхування), одержувати та сплачувати по таким угодам грошові суми.(т.1 а.с.58,59).

Відповідно до Акту про пожежу та відомостей внесених до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 , 18 липня 2017 року на території дачного кооперативу «Дорожній» біля дачної ділянки №148 невстановлена особа пошкодила автомобіль «АUDI Q7» реєстраційний номер НОМЕР_2 належний ОСОБА_1 шляхом підпалу (т.1 а.с.5-6).

20 липня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву Страховику про настання 18.07.2017 страхової події із застрахованим 27.04.2017 транспортним засобом, що знаходиться у власному користуванні заявника згідно доручення (т.1 а .с. 7).

Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 01.12.2017 вбачається, що легковий автомобіль «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідно до договору застави від 29.02.2008 перебував у заставі ЗАТ «Альфа Банк» з 03.03.2008 по 08.02.2018.(т.1 а.с.61).

01 серпня 2017 року на адресу АТ «СГ «ТАС» від ОСОБА_2 надійшла заява про те, що з ОСОБА_1 він не знайомий, у місті Херсоні, як і у приватного нотаріуса Шевченко Н. В. ніколи не був, довіреність на автомобіль «AUDI Q7» , реєстраційний номер НОМЕР_2 нікому не надавав, свідоцтво про реєстрацію на автомобіль перебувало у ОСОБА_7 і 01.08.2017 року було вилучено слідчим Семеновим В.А.(т.1 а. с.60).

У письмових поясненнях по справі №766/18177/17 ОСОБА_2 , як відповідача-2, адресованих Херсонському міському суду Херсонської області, посвідчених нотаріально, він повідомив, що з ОСОБА_1 не знайомий, генеральну довіреність на автомобіль «AUDI Q7», державний номер НОМЕР_2 не надавав, у приватного нотаріуса Шевченко Н.В. ніколи не був, автомобіль вибув із його власності в 2012 році в результаті угону у м. Києві, в той час, коли він перебував за межами України; з моменту втрати контролю над автомобілем свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу перебувало у ОСОБА_8 , а 01.08.2017 року вилучене слідчим Семеновим В.А., після ознайомлення з довіреністю повідомляє, що підпис на ній йому не належить, зазначив, що зміст ст.ст.384, 385 КК України про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих пояснень йому відомий (т.1 а.с.272).

Відповідно до поданої 07 серпня 2017 року АТ «СТ «ТАС» до поліції заяви про кримінальне правопорушення у діях ОСОБА_1 , було внесено до ЄРДР інформацію про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК і розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні № 202.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 10.01.2019 року №82/83/19-32 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підпис у довіреності , яка зареєстрована в реєстрі за № 1044 від 05.04.2017, в рядку «підпис» після рукописного запису « ОСОБА_9 » виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою (т.1 а.с.200-207).

Згідно висновку судової технічної експертизи документів Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 09.11.2017 № 508 ПТ, об`єкт дослідження надійшов в упаковці, скріпленій печаткою, яка містить запис «вилучено техпаспорт серії АЕС 157651 на ім`я ОСОБА_2 на автомобіль AUDI Q7, вилучено та упаковано в ході огляду 01.08.2017 за адресою : АДРЕСА_1 », бланк наданого на дослідження свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі серії та номер « НОМЕР_4 » на автомобіль марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_2 відповідає бланкам відповідних свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, які знаходяться в офіційному обігу за змістом текстової інформації, способами друку та елементами активного захисту (т.1 а.с.45-50).

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів від 19.06.2018 № 9644/9645/18-33 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз наданих на дослідження, вилучених у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яке оформлене на бланку СРГ 073815 зміни не вносилися; до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яке оформлене на бланку СРБ 876080 вносилися зміни, встановити первинний зміст персональних даних не надається можливим (т.1 а.с.180-183).

Доводи апеляційної скарги про те, що дана експертиза не містить висновку про те, що зміни внесені саме до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наявного у ОСОБА_1 , підлягають відхиленню, оскільки сторони не заперечують що досліджувалися два свідоцтва, одне з яких вилучене у ОСОБА_2 у м. Дніпро, інше у ОСОБА_1 ; вилучене у ОСОБА_2 свідоцтво, його вигляд та зміст, зафіксовані у висновку Херсонського НДКЦЕ від 09 листопада 2017 року (т. 1 а. с. 49). Досліджувані Київським НДКЦЕ об`єкти (свідоцтва) є відмінними між собою у частині інформації «Особливі відмітки» «S.1, S.2» (ілюстрована таблиця до висновку експерта, знімки 5-6, 7-8) Вилучене у ОСОБА_2 свідоцтво оформлено на бланку СРТ 073815, до якого зміни не вносилися, а свідоцтво вилучене у ОСОБА_1 оформлене на бланку СРБ 876080, до якого вносилися зміни і встановити первинний зміст персональних даних не надається можливим.

Стаття 43 Закону України «Про нотаріат» регламентовано, що не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб її учасників або їх уповноважених представників.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, виходячи із встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання довіреності, виданої 05.04.2017 ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко недійсною, як правочину, що не відповідає волевиявленню сторін.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування) (частина 2 статті 980 ЦК України).

Відповідно до Закону України «Про страхування», преамбули та пункту 6 частини 4 статі 6, цей закон регулює відносини у сфері страхування і відносить страхування наземного транспорту до добровільного страхування.

Добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком (ч.1 ст. 6 Закону). Загальні умови і порядок здійснення страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються згідно вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Правовідносини, що склалися між сторонами є страховими правовідносинами, а саме відносинами майнового страхування, яке за формою належить до добровільного, а за видом до страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Згідно частини 5 статті 8 Закону, характеристику та класифікаційні ознаки видів добровільного страхування визначає уповноважений орган.

Відповідно до підпункту 3.6 пункту 3 Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №565, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.11.2010 №1119/18414, страхування наземного транспорту (крім залізничного) вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, у тому числі причепом до нього, та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення. Даний вид страхування передбачає обов`язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування шляхом відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником, у договорі страхування (вигодонабувачу), збитку, понесеного ним у зв`язку з пошкодженням, знищенням або втратою застрахованого наземного транспортного засобу, у тому числі причепа до нього, та всіх видів транспортних засобів спеціального приз-начення, а також, якщо це передбачено правилами та договором страхування, додаткового обладнання до них.

Судом встановлено, що власник автомобіля ОСОБА_2 довіреність від 05.04.2017 ОСОБА_1 не надавав, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не передавав, тобто не передавав транспортний засіб останній ні у володіння, ні у користування , тому дійшов правильного висновку, що у ОСОБА_1 на момент укладення спірного договору були відсутні майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «AUDI Q7» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до ст.29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладення у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки спірний договір страхування транспортного засобу суперечить ч.2 ст.980 ЦК України, підпункту 3.6 пункту 3 Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, він є недійсним з моменту укладення.

За вказаних обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що у ОСОБА_1 відсутнє право вимагати відшкодування збитків, заподіяних знищенням автомобіля.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності висновків суду в частині зазначення про те, що спірний договір страхування було укладено на підставі довіреності від 05.04.2017, оскільки така довіреність не вимагалась Правилами дорожнього руху та не надавалась Страховику позивачкою, підлягають відхиленню, оскільки висновків суду не спростовують.

Так, згідно заяви на страхування ОСОБА_1 , остання вказала у ній, що не являється власником транспортного засобу, є вигодонабувачем, а власником є ОСОБА_2 . У заяві про настання страхової події, ОСОБА_1 вказувала, що автомобіль знаходиться у неї у користуванні згідно доручення (т.1 а.с.7, 21) Генеральна довіреність на автомобіль на ім`я ОСОБА_1 була у наявності у страхової компанії і долучена останньою до своєї зустрічної позовної заяви (т. 1 а.с.51-59). Скаржник також зазначає, що вона укладала договір страхування на підставі наявного у неї свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, проте дане ствердження не заслуговує на увагу, оскільки дійсне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не передавалося і у неї не перебувало.

Посилання у скарзі на те, що в основу висновків суду були покладені пояснення ОСОБА_2 , надані в нотаріальній конторі, що суперечить положенням ст.ст 90-93 ЦПК України, та не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам є безпідставними і підлягають відхиленню, оскільки ОСОБА_2 має процесуальний статус відповідача у даній справі і пояснення нотаріально посвідчені він надав суду першої інстанції , як відповідач у справі, тому положення процесуального закону, що регулюють питання показання свідка на дані правовідносини не розповсюджуються.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що висновки суду, що ОСОБА_2 не надавав ОСОБА_1 довіреність та не передавав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які ґрунтуються на поясненнях останнього в протоколах допиту свідка, які протирічать фактам, а саме: про те, що ОСОБА_2 не подавав заяву про незаконне заволодіння автомобілем правоохоронним органам, та неодноразово у 2010-2011 роках надавав довіреності на право керування вказаним автомобілем, підлягають відхиленню як такі, що висновки суду у зазначеній частині не спростовують.

Доводи апеляційної скарги, щодо висновків суду про те, що ОСОБА_1 не було подано Страховику заяву про виплату страхового відшкодування та документів: про вартість відновлювального ремонту автомобіля, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ, повний комплект ключів від ЗТЗ не містять під собою легітимної основи, підлягають відхиленню, оскільки відповідно до пункту 13.4 Договору страхування протягом 3 робочих днів з дати настання випадку, що має ознаки страхового Страхувальник має надати Страховику письмову заяву про настання події, за формою, встановленою Страховиком; згідно пункту 14 підпункту 14.1 Договору страхування при настанні події, заявленої як страховий випадок, Страхувальник зобов`язаний надати Страховику письмову заяву про настання події та на виплату страхового відшкодування та певні документи, визначені підпунктами 14.2-14.7 Договору.

Заява ОСОБА_1 від 20.07.2017 року про настання події, згідно її змісту є інформуванням Страховика про настання пожежі і знищення автомобіля, однак не містить вимоги про виплату страхового відшкодування, подання ж документів до вказаної заяви є похідним, тому правового значення при встановленні факту не подання заяви про страхове відшкодування значення не має.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно взято до уваги як доказ висновок судово-технічної експертизи документів від 19.06.2018 року, проведеної в рамках кримінального провадження, однак призначеної з порушенням ст.243-244 КПК України, яка не зазначає, що підробленим є саме у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке вилучено у ОСОБА_1 не заслуговують на увагу і підлягають відхиленню, оскільки даним висновком встановлено, що саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яке оформлено на бланку СРБ 876080 вносилися зміни, встановити первісний зміст персональних даних не надається можливим, і даний висновок мотивований і проілюстрований, як зазначено в описовій частині даного судового рішення факт належності вказаного свідоцтва ОСОБА_1 та підтверджується зафіксованим у висновку Херсонського НДЕКЦ фактом вилучення іншого свідоцтва 01.08.2017 у м. Дніпро наданого спочатку Херсонському НДЕКЦ на дослідження з фотознімком даного документу, а потім переданого на дослідження Київському НДЕКЦ. У разі встановлення факту порушення норм КПК України порядку призначення даної експертизи дані висновки можуть мати або ж не мати статусу доказів у кримінальній, а не у даній цивільній справі. Даний висновок експертизи є письмовим доказом у даній справі, наданий Страховиком стосується предмету спору і не спростований ОСОБА_1 .

Доводи скарги про те, що висновок суду про те, що автомобіль «AUDI Q7» реєстраційний номер НОМЕР_2 був знищений внаслідок пожежі 15.11.2015, і власник автомобіля не передавав його ОСОБА_1 та реєстраційний документ на нього спростовуються актом огляду транспортного засобу від 27.04.2017 року під час укладання Договору страхування підлягають відхиленню, оскільки не спростовують висновок суду про те, що власник транспортного засобу ОСОБА_2 не передавав автомобіль та реєстраційні документи на нього ОСОБА_1 .

Посилання у скарзі на те, що суд у порушення вимог ч.1 ст.215 ЦК України дійшов висновку про недійсність довіреності за позовом Страховика, який не був стороною вказаного правочину є безпідставними і підлягають відхиленню, оскільки згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Страхова компанія у розумінні даної норми права і є тією заінтересованою особою, яка заперечує дійсність довіреності, оскільки об`єктом даної довіреності є транспортний засіб і делеговані власником права на нього, який є предметом Договору страхування, з яким пов`язаний обов`язок Страховика сплатити Страхувальнику страхове відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лошкарьов Федір Анатолійович залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова