Ухвала

08 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 301/395/19

провадження № 61-5476св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , про відмову від касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року у складі судді Марковича І. І. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Джуги С. Д., Куштана Б. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовну заяву мотивовано тим, що 16 березня 2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно з якою ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 6 500,00 дол. США та 3 500,00 євро і зобов`язався сплатити 60 відсотків на місяць від суми позики та повернути зазначену суму позики в строк до 16 червня 2017 року. Однак взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконав, грошові кошти не повернув.

За період з 17 червня 2017 року до 15 лютого 2019 року ним обчислено розмір відсотків за прострочення користування позиченими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) у сумі, відповідно, 1 716,27 дол. США та 924,15 євро.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 409 607,15 грн, що еквівалентно 9 386,27 дол. США та 5 054,15 євро, яка складається з: 6 500,00 дол. США - сума основного боргу, 1 170,00 дол. США - відсотки за три місяці користування коштами, 1 716,27 дол. США - відсотки за прострочення сплати за користування позиченими коштами; 3 500,00 євро - сума основного боргу, 630,00 євро - відсотки за три місяці користування коштами, 924,15 євро - відсотки за прострочення користування позиченими коштами; а також стягнути судовий збір у розмірі 4 096,07 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 409 607,15 грн, що еквівалентна 9 386,27 дол. США та 5 054,15 євро.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення суми позики позивачу, тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості за позикою є обґрунтованими, також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 17 червня 2017 року до 15 лютого 2019 року відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року в частині стягнення нарахованих відсотків за прострочення користування позиченими коштами у розмірі 1 716,27 дол. США та 630,00 євро і в частині судових витрат змінено, викладено резолютивну частину рішення у новій редакції.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 7 670,00 доларів США та 4 130,00 євро.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення нарахованих відсотків за прострочення користування позиченими коштами у розмірі 1 716,27 дол. США та 630,00 євро відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції постановив, що, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за позикою в розмірі 7 670,00 дол. США та 4 130,00 євро, з яких: 6 500,00 дол. США - сума основного боргу, 1 170,00 дол. США - відсотки за три місяці користування коштами, 3 500,00 євро - сума основного боргу, 630,00 євро - відсотки за три місяці користування коштами, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вказаних вимог та того, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому з нього підлягає стягненню сума боргу з урахуванням відсотків, передбачених договором.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за прострочення користування позиченими коштами у розмірі 1 726,27 дол. США та 630,00 євро, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що фактично нарахування процентів за договором позики між сторонами охоплює період дії договору, а саме з 16 березня 2017 року до 16 червня 2017 року, а після 17 червня 2017 року відповідач несе відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з вимогами статті 625 ЦК України, а не статті 1048 ЦК України.

Також оскільки договір позики між сторонами було укладено в іноземній валюті, то з відповідача підлягають стягненню борг за договором позики і відсотки за користування коштами саме у валюті позики.

Судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 551/408/16-ц (провадження № 61-13329св18), від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18), а також порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції усупереч вимогам чинного законодавства України розглянуто справу за відсутності ОСОБА_2 , якого не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, та в порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційний суд не звернув уваги на зазначені обставини, а також на те, що ОСОБА_2 не визнає позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року залишено без руху для усунення недоліків.

У квітні 2020 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, зупинено виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року до закінчення касаційного провадження і витребувано із Іршавського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 301/395/19.

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди, укладеної ними 20 травня 2021 року, та закриття провадження у справі № 301/395/19 у порядку статей 207, 408 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у затвердженні мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , про відмову від вказаної касаційної скарги на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року. У цій заяві підтверджено також обізнаність ОСОБА_2 про наслідки закриття касаційного провадження, які передбачені частиною п`ятою статті 398 ЦПК України.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 398 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

Довіреністю від 08 квітня 2020 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси в судах всіх інстанцій, з наданням йому усіх прав, наданих законом позивачу, третій особі, відповідачу, потерпілому, стягувачу та боржнику, кредитору, зокрема, відмовлятися від апеляційних та касаційних скарг.

Таким чином, умовами довіреності передбачено право представника ОСОБА_3 подати заяву про відмову від касаційної скарги.

Враховуючи те, що заяву про відмову від касаційної скарги подано заявником до закінчення касаційного провадження, вона підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.

При цьому Верховний Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до частини п`ятої статті 398 ЦПК України у разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, яка відмовилася від скарги, не допускається.

Керуючись статтею 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , від касаційної скарги та закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк