Справа № 1005/7135/2012 Головуючий 1 інстанція- Чирка С.С.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс компані» про заміну сторони правонаступником у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_2 , третя особаОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року заявник ТОВ «Файненс компані» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, яку мотивував тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 2,6204 га, кадастровий номер :03:001:0009в рахунок задоволення грошових вимог ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в сумі 3101701,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 червня 2012 року становить 24790351 грн. Встановленоспосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

29 квітня 2013 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк», найменування банку було змінено на ПАТ «Омега Банк».

Вказував, що 07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «Файненс Компані» укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Омега Банк» відступив ТОВ «Файненс Компані» право грошової вимоги за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року, укладеним з позичальницею ОСОБА_1 ,а також за договорами, укладеними на забезпечення цього кредитного договору, зокрема за іпотечним договором № 1095-Ф/ІП-4 від 31 січня 2008 року, укладним із ОСОБА_2 .Посилався, що внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора і до ТОВ «Файненс Компані» перейшло право вимоги до боржниці ОСОБА_1 і її майнового поручителя ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2013 року не виконане, а до заявника перейшли права первісного

- 2 -

кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав,просив замінити позивача у справі №1005/7135/2012 та стягувача у виконавчому провадженні №39308529ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника ТОВ «Файненс Компані».

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року заява задоволена частково. Замінено сторону у виконавчому провадженні по примусовому виконанню заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2013 року у справі № 1005/7135/2012 з ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника - ТОВ «Файненс Компані».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, третя особа ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Овсій Д.Ю.подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, щозаявник ТОВ«Файненс Компані» обгрунтовує своє правонаступництво фактом укладенняз ПАТ «Омега Банк» за наслідками проведення 18 лютого 2019 року відкритих торгів (аукціону) договорів про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року. Водночас суд не врахував, що 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк`та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Іпотека кредит» набув право вимоги за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року. В подальшому ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» на підставі нотаріально посвідченого договорукупівлі-продажу прав вимоги від 04 липня 2015 року. Рішенням Господарського суду м.Києва від 04 вересня 2018 року, залишеним в цій частині без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року визнано недійсними договори купівлі-продажу прав вимоги, укладені 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк`та ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» та 04 липня 2015 року міжТОВ «ФК «Іпотека Кредит» і ТОВ «КзУА «Скай Кепітал Менеджмент». Постановою Касаційного господарського суду від 24 липня 2019 року скасовані судові рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк`та ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» і ухвалено нове, яким відмовлено у позові в цій частині.Однак, у справі відсутні відомості про визнання недійсним договору про відступлення прав вимогивід 23 серпня 2016 року, укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» і ТОВ «ФК «Локо», а тому заяваТОВ«Файненс Компані» є передчасною, бо іпотекодержателем є ТОВ «ФК «Локо».Окрім того, судом не враховано, що виконавче провадження завершене, а стягувач ПАТ «Омега Банк» ліквідований 18 листопада 2019 року і згідно п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, що унеможливлює заміну стягувача. Суд не звернув уваги, що ОСОБА_1 повністю виконала свої зобов`язання за кредитним договором, про що з належним кредитором було укладено договір про врегулювання заборгованості від 02 грудня 2020 року, а тому її кредитні зобов`язання припинені шляхом належного виконання.

Заявник ТОВ «Файненс компані» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його заяву та замінив сторону виконавчого провадження у зв`язку із правонаступництвом, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Скаржниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Овсій Д.Ю. належним чином

- 3 -

повідомлені про час розгляду справи, що стверджується судовою повісткою направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на електронну адресу, вказану адвокатом у апеляційній скарзі, і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Представник заявника ТОВ «Файненс компані» адвокат Четвертак К.С. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Щодо відповідачки ОСОБА_2 , то направлена їй судова повістка повернулася із відміткою пошти, що особа за даною адресою не знаходиться, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що первісний кредитор ПАТ «Омега Банк`у встановленому законом порядку відступив на підставі правочинів права вимоги за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року, укладеним з позичальницею ОСОБА_1 ,новому кредитору ТОВ«Файненс Компані», а відтак наявні передбачені законом підстави для заміни сторони стягувача в даній справі.

При цьому суд виходив з того, що заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін

- 4 -

виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.115 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2013 року, звенуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1095-Ф/ІП-4 від 31 січня 2008 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 2,6204 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, територія Іванківської сільської ради, кадастровий номер: :03:001:0009, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року в сумі 3101701,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 червня 2012 року становить 24790351,65 грн.

Цим же рішенням суду встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки за іпотечним договором №1095-Ф/ІП-4 від 31 січня 2008 рокушляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу 254428,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 березня 2008 року, становить 1284862,77 грн.

29 квітня 2013 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк», найменування банку було змінено на ПАТ «Омега Банк».

Також, судом встановлено, що за результатами проведення 18 лютого 2019 року відкритих торгів (аукціону) між ПАТ «Омега Банк», який перебував у стадії ліквідації, і ТОВ «Файненс Компані»07 березня 2019 року укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Омега Банк» відступив ТОВ «Файненс Компані» право грошової вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі згідно п.36 додатку № 1 відступивправо вимоги закредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року, укладеним з позичальницею ОСОБА_1 , а також за договорами, укладеними на забезпечення цього кредитного договору, зокрема за іпотечним договором № 1095-Ф/ІП-4 від 31 січня 2008 року, укладним із ОСОБА_2 .

Сторони домовилися, що за відступлення права вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 4664433,01 грн. До моменту укладення

- 5 -

цього договору новий кредитор сплатив банку повну ціну продажу за його активи у лоті у розмірі 4795793,97 грн, в яку включена ціна відступлення на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став заявник.

З копії платіжного доручення № 7 від 28 лютого 2019 року вбачається, що ТОВ «Файненс Компані» перерахувало на рахунок ПАТ «Омега Банк» грошові кошти у розмірі 4795793,97 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, враховуючи, що до ТОВ «Файненс Компані» після укладення із ПАТ «Омега Банк`договору про відступлення прав вимоги перейшло право вимоги у спірних правовідносинахі заявник є новим кредитором позичальниці ОСОБА_1 і майнового поручителя ОСОБА_2 , суд обгрунтовано задоволив заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що ще до відступлення заявнику у 2019 році прав вимогидо боржниці ОСОБА_1 , ПАТ «Омега Банк» 31 грудня 2014 року відступив таке право вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» за договором купівлі-продажу, якавідступилаце право вимоги ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент»за договором від 04 липня 2015 року, яка у свою чергу відступила це право вимоги ТОВ «Фінансова компанія«Локо`за договоромвід 23 серпня 2016 року, а тому заяваТОВ«Файненс Компані» є передчасною, бо іпотекодержателем є ТОВ «ФК «Локо», договір з якою не визнаний недійсним, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Встановлено, що рішенням Господарського суду м.Києва від 04 вересня 2018 року (справа № 910/10364/16), залишеним в цій частині без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року визнано недійсними договори купівлі-продажу прав вимогидо боржниці ОСОБА_1 , укладені 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк`та ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» та 04 липня 2015 року міжТОВ «ФК «Іпотека Кредит» і ТОВ «КзУА «Скай Кепітал Менеджмент».

Постановою Касаційного господарського суду від 24 липня 2019 року скасовані судові рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк`та ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» і ухвалено нове, яким відмовлено у позові в цій частині. У решті постанову апеляційної інстанції залишено без змін.

Скасовуючи судові рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк`та ТОВ «ФК «Іпотека Кредит», Верховний Суду виходив з того, що даний правочин є нікчемним в силу вказівки закону, а саме п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтаквизнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (п.п.95, 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Отже, судами встановлено, що договір купівлі-продажу права вимоги до боржниці ОСОБА_1 , укладений 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» є нікчемним, а наступний договір від 04 липня 2015 року між ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» і ТОВ «КзУА «Скай Кепітал Менеджмент» визнаний судом недійсним, тобто як первинний, так і послідуючий договір є такими, що не створюють правових наслідків,

- 6 -

оскільки суперечить приписам частин 1, 2 ст.319, ч.1 ст.321 та ст.658 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Оскільки відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Локо» за договором від 23 серпня 2016 року здійснене ТОВ «КзУА «Скай Кепітал Менеджмент» на підставі договору від 04 липня 2015 року між ТОВ «ФК «Іпотека Кредит» і ТОВ «КзУА «Скай Кепітал Менеджмент»,який визнаний судом недійсним, то відповідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України такий договір не створює для сторін чи інших осіб юридичних наслідків, а тому доводи апелянта є необґрунтованими.

Відхиляючи наведені вище доводи, колегія суддів враховує, що ТОВ «Фінансова компанія «Локо», яка не була учасником справи№ 910/10364/16, оскаржила в цій справі судове рішення з підстав порушення її прав, оскільки вважала, що за договором купівлі-продажу права вимоги від 23 серпня 2016 року, укладеним з ТОВ «КзУА «Скай Кепітал Менеджмент», є новим кредитором ОСОБА_1 .

Однак, постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 червня 2020 року, яка набрала законної сили, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Локо`у справі закрите. Закриваючи провадження суд апеляційної інстанції керувався необгрунтованістю посилань апелянта на те, що останній 23 серпня 2016 року набув прав вимоги на підставі договору купівлі продажу прав вимоги, оскільки провадження у справі № 910/10364/16 було порушено ухвалою суду від 06 червня 2016 року, тобто до укладення договору купівлі продажу прав вимоги від 23 серпня 2016 року. Під час судового розгляду у судах всіх інстанцій приймало участь ТОВ «КзУА «Скай Кепітал Менеджмент» як учасник у справі, яка користувалась усіма правами, передбаченими нормами Господарського процесуального кодексу України, у тому числі і правом апеляційного та касаційного оскарження.В матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи посилання про заміну сторони у зобов`язанні, а саме щодо заміни ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» у спірних правовідносинах іншою особою.За таких підстав, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що твердження ТОВ «ФК`Локо» про те, що судове рішення у справі № 910/10364/16 стосується його прав та інтересів є безпідставним.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 23 липня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 910/10364/16 за касаційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Локо» на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 17червня 2020 року, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норми п.3 ч.1 ст.264 ГПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення resjudicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції,

- 7 -

яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Окрім того, відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), а саме договору про відступлення права вимоги від 07 березня 2019 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «Файненс Компані», скаржницею не спростована, до суду не надано доказів визнання такого договору недійсним, або його нікчемності, як і не надано доказів, що ТОВ «Фінансова компанія «Локо» не зверталася до суду із відповідною заявою про заміну сторони виконавчого провадження і таку заяву задоволено.

З викладених вище підстав, посилання ОСОБА_1 на те, що вона повністю виконала свої зобов`язання за кредитним договором, про що з належним кредитором було укладено договір про врегулювання заборгованості від 02 грудня 2020 року, а тому її кредитні зобов`язання припинені шляхом належного виконання не мають правового значення.

У випадку належного виконання зобов`язання, боржниця має доводити це новому кредитору, або державному чи приватному виконавцю, а за наявності спору про належне викоанння він вирішується судом.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що виконавче провадження завершене, що унеможливлює заміну сторони виконавчого провадження безпідставні, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ст.442 ЦПК України положення цієї статті про заміну сторони її правонаступником застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 і від 13 лютого 2020 року у справі № 205/4352/16-ц.

Такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09, де Верховний Суд вказав, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма ст.442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник

- 8 -

позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що статусу стягувача і боржника сторони набувають лише за наявності відкритого виконавчого провадження, а саме правонаступництво можливе лише моменту відкриття виконавчого провадження, є безпідставні.

Окрім того, відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав юдини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Посилання скаржника на те, що стягувач ПАТ «Омега Банк» ліквідований 18 листопада 2019 року і згідно п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, що унеможливлює заміну стягувача, необгрунтовані.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Дана норма чітко вказує на можливість закінчення виконавчого провадження у разі припинення юридичної особи виключно у випадку неможливості правонаступництва, чого в даній справі не встановлено. По-перше, права та обов`язки ПАТ «Омега Банк» щодо стягнення кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки допускають правонаступництво, і по-друге, таке правонаступництво, а саме придбання права вимоги заявником, відбулося у березні 2019 року, тобто задовго до ліквідації ПАТ «Омега Банк».

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення,

- 9 -

його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: