31Справа № 712/753/21
Провадження №2/712/2234/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2021 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі - Ліпатовій Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресо проживає його син ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 . Вказав, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності по Ѕ частині належить йому ОСОБА_1 , та його сину ОСОБА_3 . Зазначив, що з 09 серпня 1986 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який 10.09.2020 року заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси розірвано. Відмітив, що відповідачка з 20.08.1998 року зареєстрована у вказаній квартирі, однак тривалий час, більше семи років за адресою АДРЕСА_1 не проживає, комунальних платежів не сплачує, особистих її речей в квартирі немає, і взагалі квартирою не цікавиться. Тому позивач змушений нести додаткові витрати, пов`язані з надлишковою оплатою комунальних послуг.
Просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Весеньов Є.В. позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити повному обсязі, вказали що з 2013 року відповідач гостювала у сина, який є третьою особою в даній справі лише один раз у 2019 році, спільного господарства вона з власниками квартири не веде, відтак не може вважатися членом родини в розумінні чинного законодавства.
Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні виступив на стороні позивача, позов підтримав, вказував, що дійсно отримав свою частку у праві власності на квартиру від матері ОСОБА_2 , проте під час оформлення дарування сторони не обумовили додаткових умов, які б дозволяли проживати або мати реєстрацію ОСОБА_2 у спірній квартирі. Оскільки батьки у 2020 році шлюб розірвали, фактично разом не проживають з 2013 року, мати не веде спільного господарства ані з батьком, ані з ним, не пов`язана з ними спільними правами та обов`язками, фактично проживає в м.Миколаїв, просив визнати такою, що втратила зв`язок з квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та право користування нею.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Константиновська Н.П. позовні вимоги не визнали. Відповідач зазначила, що Ѕ квартири за адресою: АДРЕСА_1 подарувала своєму сину ОСОБА_3 , в квартирі знаходяться меблі та речі, які купувала вона. Дійсно, певний час вона проживає в м.Миколаїв, оскільки необхідно доглядати хвору матір, однак не втратила зв`язок зі спірною квартирою, оскільки вона набута у шлюбі з позивачем, отже вона має право проживати в ній, як член родини свого сина ОСОБА_3 .
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини та дослідивши подані сторонами докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 07.08.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
В подальшому, ОСОБА_2 подарувала Ѕ частину квартири ОСОБА_3 (третя особа в справі) на підставі договору дарування №2617 від 19.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ященко В.М.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 247876655 від 12.03.2021, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності по Ѕ частині належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.01.2021 № 432-01-10, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.08.1998 року по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.08.1998 року по теперішній час.
Як зазначено сторонами в судовому засіданні, стосунки в їх сім`ї не склалися, позивач та відповідачка розірвали шлюб відповідно до заочного рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 10.09.2020, хоча фактично однією сім`єю не проживають орієнтовно з 2013 року.
Третя особа ОСОБА_3 зазначив, що має власну родину жінку та двох доньок, спільного господарства з матір`ю не веде та разом з нею не проживає.
Жодних доказів того, що ОСОБА_2 протягом останнього року проживала в спірній квартирі в якості члена родина та вела спільне господарство, мала спільні права та обов`язки з ОСОБА_1 або з ОСОБА_3 суду не надано.
Поряд з цим, саме лише твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що позивач перешкоджав їй проживати в даній квартирі, змінивши замки, судом не може братися до уваги як належний доказ.
Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.
Відповідно до ст. 156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Судом встановлено, що дійсно відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному житлі, однак в будинку не мешкає тривалий час, фактично звільнила це житло, за комунальні послуги не сплачує, в спірному будинку не має її особистих речей, але її реєстрація в цьому житлі перешкоджає власникам в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом.
Крім того, факт тривалої відсутності відповідачки по місцю знаходження спірного житла підтверджується, крім вищенаведеного, також актом опитування сусідів від 05.01.2021 року, згідно якого ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично не проживає в будинку в період з вересня 2013 року.
Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Водночас, відповідно до ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Підстави припинення сервітуту визначені у ст. 406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.
Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Оскільки шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний, а тому ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 .
Крім того, в судовому засіданні син позивача та відповідачки- ОСОБА_3 (третя особо в справі) вказав, що має власну родину, проживає окремо від матері та не веде з нею спільного господарства.
Між позивачем, відповідачем та третьою особою відсутня домовленість про подальше проживання ОСОБА_2 в порядку ст.156, 162 ЖК України, а тому зазначені обставини суд вважає такими, що мають істотне значення та є підставою для припинення сервітуту за вимогою власника майна.
Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.
Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.
Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування к№ 71а квартирою квартирою АДРЕСА_2 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 321, 391, 401, 402, 406 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 65, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 4, 3, 76, 77, 81, 82, 89, 259 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень)
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 21.09.2021.

Головуючий Т.Є.Троян33