КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

у травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «ФК «Гарант Капітал» грошові кошти в розмірі 2 354 772,00 грн., судовий збір просив покласти на відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» про стягнення заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати дану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

В обґрунтовування апеляційної скарги зазначив, що позовні вимоги позивача не є насідком правовідносин, пов`язаних з обігом об`єкту інвестування, не пов`язані зі спором щодо об`єкта інвестування, не пов`язані з нерухомим майном (майновими правами на об`єкт інвестування), зокрема, з правами та обов`язками, що пов`язані із нерухомими майном (майновими правами). Тобто, даний спір не виник із приводу нерухомого майна. Окрім того, випадок повернення грошових коштів у зв`язку з припиненням управління майном не передбачений п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач ОСОБА_3, судді: Невідома Т.О., Пікуль А.А.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі.

Із розпорядження Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року вбачається, що рішенням Вищої ради правосуддя від 26 серпня 2021 року № 1868/0/15-21 суддю судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_3 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем ОСОБА_3 розгляд судової справи №757/26047/21-ц (а/п 22-ц/824/12722/2021) відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та підпунктів 5.4. розділу II Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського апеляційного суду, призначено повторний автоматизований розподіл даної цивільної справи.

16 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду від представника ТОВ «ФК «Гарант Капітал» - Прокопенко Т.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що перелік позовів, наведений у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», не є вичерпним.

У відзиві вказано, що спір, який вник між сторонами, опосередковано пов`язаний з об`єктом інвестування, який перебуває в процесі будівництва, а права та обов`язки сторін за договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 85919 від 30 травня 2018 року виникли з приводу нерухомого майна, зокрема, відкріплення об`єкту інвестування (квартири АДРЕСА_1 ), а відтак суд першої інстанції обґрунтовано урахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11.07.2019 року у справі № 462/7217/18 щодо застосування правил статті 30 ЦПК України про виключну підсудність.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Таргоній Д.О., судді Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року колегією суддів: суддя-доповідач Таргоній Д.О., судді Голуб С.А., Ігнатченко Н.В. прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Передаючи справу за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва, районний суд виходив із того, що фактично спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням умов договору про участь у фонді фінансування будівництва на об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_2 , тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Перевіривши матеріали справи у контексті вищевказаних норм законодавства колегія суддів доходить висновку, що у даному випадку не діє правило виключної підсудності, оскільки, як убачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів об`єкти інвестування відкріплені та реалізовані третім особам. Спір щодо власне відкріплення об`єкта інвестування відсутній.

Отже позов про стягнення з відповідача 2 354 772,00 грн. унаслідок відкріплення від позивача об`єкта інвестування стосується лише повернення коштів і жодним чином, ні прямо, ні опосередковано, не стосується нерухомого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 визначено, які спори стосуються нерухомого майна, зокрема позови про право власності на таке майно; право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди, тощо; визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Враховуючи положення ст. 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 1 ст. 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Даний спір не підпадає під визначені категорії спорів, оскільки наслідки його вирішення жодним чином (ні прямо ні опосередковано) не стосуються статусу та/або визначення юридичної долі, користування, утримання тощо нерухомого майна.

Передаючи справу на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що місцевий суд належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок щодо непідсудності даної справи Печерському районному суду м. Києва, що призвело до неправильного вирішення питання про направлення справи до іншого суду, що відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко