Справа №225/3463/21
Провадження №2/225/724/2021
20 вересня 2021 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Довженко О.В., за участю секретаря судового засідання Петрової С.О., позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до ордеру на житлове приміщення №5980 від 07.08.1982 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області №215.7 від 04 серпня 1982 року на ім`я ОСОБА_3 (чоловіка позивачки), особового рахунку № НОМЕР_1 , є відповідальним наймачем квартири АДРЕСА_1 . Право на проживання в зазначеній квартирі позивач отримала у складі сім`ї свого чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дзержинську Донецької області.
На теперішній час в зазначеному житловому приміщенні разом з позивачем зареєстровані три її сини - ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , невістка - ОСОБА_6 , та онука - ОСОБА_7 .
При цьому, ОСОБА_2 фактично у вказаній квартирі не проживає останні 11 (одинадцять) років, адже в травні 2010 року, зібравши всі свої речі, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації і до теперішнього часу за адресою реєстрації не з`являвся.
Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права, зокрема, на отримання житлової субсидії на оплату комунальних послуг, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 24.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання на 17.08.2021 року. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 17.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 20.09.2021 року.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи на підставі ст.ст.280-282 ЦПК України не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою реєстрації, а також, згідно з ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, про причини неявки не інформував. Відзив на позов не поданий.
Приймаючи до уваги відсутність з боку позивача заперечень проти ухвалення заочного рішення, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, згідно вимог ст.ст.280-283 ЦПК України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне:
на підставі ордеру на житлове приміщення №5980 від 07.08.1982 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області №215.7 від 04 серпня 1982 року на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 є відповідальним наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.7,9).
Право на проживання в зазначеній квартирі позивач отримала у складі сім`ї свого чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дзержинську Донецької області (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області 05.05.2003 року, актовий запис №281) (а.с.8).
Згідно витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно №275628617 від 20.09.2021 року, інформація щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 - відсутня.
Факт того, що відповідач з травня 2010 року у вказаному житловому приміщенні не проживає, власних речей не зберігає, обов`язки з утримання житла не виконує, підтверджується актом непроживання від 28.05.2021 року, підписаним трьома свідками (сусідами) та актом обстеження фактично проживаючих осіб від 02.06.2016 року, підписаного начальником дільниці філії «Техноком» , заявником ОСОБА_1 та двома свідками (а.с. 10).
Окрім того, допитана судом в якості свідка ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивача, в судовому засіданні під присягою підтвердила той факт, що відповідач ОСОБА_2 дійсно на протязі майже 11 років не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Жодного разу з часу виїзду відповідача свідок, що проживає у тому ж будинку, що і позивачка, тільки поверхом вище, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , відповідача за адресою його реєстрації не бачила, хоча є пенсіонеркою та завжди знаходиться вдома.
Вирішуючи питання наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:
стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. При цьому, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.4-5 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно ч.1 ст.122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. (ч.1 ст.123 ЖК УРСР)
Статті 61-70 ЖК УРСР передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Відповідно до ч.ч 1,2 ст.64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
За змістом ст.65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР).
Згідно ч.ч.1,3 до ст.815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми особами. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст.71 ЖК УРСР, а їхні права та обов`язки - ст.78 ЖК УРСР, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.
Відповідно до ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Отже, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, основний квартиронаймач має право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Враховуючи викладене вище, враховуючи, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт непроживання відповідача з 2010 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , відсутність передбачених ст.78 ЖК УРСР обставин збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною вище адресою на підставі ст.71 ЖК УРСР.
Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи задоволення позову у повному обсязі, судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.12,81,89,141,259,263,280 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п.15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлений 20.09.2021 року.
Суддя О.В. Довженко