Справа № 346/3724/20
Провадження № 22-ц/4808/942/21
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Горейко М.Д.,

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оліградського Мирослава Васильовича на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Яремин М.П. 21 квітня 2021 року в м. Коломия, повний текст якого виготовлено 26 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.01.1998 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також сторони ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизували і зареєстрували в Коломийському МБТІ право власності в рівних частках (по 1/6) на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності та випискою з інвентаризаційних матеріалів.

04.08.2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували сину, позивачу по справі належні їм по 1/6 (1/3) частки вказаної квартири, а тому йому належить 1/2 частка цієї квартири (1/6+1/6+1/6=1/3+1/6=1/2). Співвласниками інших часток є відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким належить по 1/6 частці.

Вказана квартира знаходиться на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку, загальною площею 52,40 кв.м., житловою - 30,50 кв.м. (1-а кімната 17,7 кв.м., 2-а - 12,8 кв.м.); кухня окрема площею 6,8 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., туалет 1,3 кв.м., коридор 7,6 кв.м., вбудована шафа 0,4 кв.м., комора 1,0 кв.м., два балкони: 1,0+0,9 кв.м.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживають. Більше 10 років в даній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 зі своїм чоловіком та їх спільною дитиною. Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 існують непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цієї квартири. Угоди про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності/викуп позивачем часток інших співвласників чи відчуження відповідачам частки позивача між ними не досягнуто. Встановлення порядку та усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою було предметом спору в Коломийському міськрайонному суді (справа №2-117/2010).

Крім того, 13.07.2011 року позивач вдруге одружився з ОСОБА_8 , у шлюбі з якою у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися трійнята ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тому постало актуальним питання щодо визначення порядку користування вказаною квартирою. Однак неодноразові звернення позивача з проханням добровільно визначити порядок користування квартирою відповідачами ігноруються.

З огляду на викладене позивач просив ухвалити рішення, яким встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити йому в користування кімнату площею 12,8 кв.м., з балконом 1,0 кв.м. та коморою 1,0 кв.м.; виділити відповідачам у користування кімнату площею 17,7 кв.м. з балконом 0,9 кв.м. та вбудованою шафою 0,4 кв.м. Кухню площею 6,8 кв.м., ванну кімнату - 2,9 кв.м., туалет - 1,3 кв.м. та коридор - 7,6 кв.м. залишити у спільному користуванні.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Оліградський М.В. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач за законом має право власності на 1/2 частину спірної квартири (відповідно до точного розміру своєї ідеальної частки йому належить 26,20 кв.м. загальної площі та 15,26 кв.м. житлової площі). Відповідачі за законом мають право власності на 1/6 частку квартири кожна (відповідно до точного розміру ідеальних часток їм належить по 8,73 кв.м. від загальної площі та 5,08 кв.м. житлової площі).

Вважає, що зазначений у позові порядок користування квартирою не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Крім того кімната площею 17,7 кв.м. з балконом 0,9 кв.м. та вбудованою шафою 0,4 кв.м., які позивач просив виділити у користування відповідачам, (разом) більші по площі на 4,2 кв.м. від кімнати площею 12,8 кв.м. з балконом 1,0 кв.м. та коморою 1,0 кв.м., які він просив виділити у користування йому. І позивач проти цього не заперечує.

Також зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даній квартирі не проживають. Більше десяти років у ній проживають відповідач ОСОБА_2 зі своїм чоловіком та їх спільною дитиною.

Вказує, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 існують непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження даної квартири і угоди про визначення порядку користування між ними не досягнуто. Неодноразові звернення позивача з проханням добровільно визначити порядок користування квартирою нею ігноруються.

За таких обставин вважає, що суд має захистити права власності позивача на квартиру шляхом визначення порядку користування нею.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.ст. 47, 48 ЖК Української РСР щодо встановленої норми жилої площі на одну особу, не врахував, що позивач за законом має право власності на 1/2 квартири (відповідно до точного розміру своєї ідеальної частки йому належить 26,20 кв.м. загальної площі та 15,26 кв.м. житлової площі).

Також в даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 квітня 2021 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що Коломийський міськрайонний суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а скарга є безпідставна і до задоволенню не підлягає. Зазначає, що позивач безпідставно посилається на те, що йому належить 1/3 частка квартири на підставі договору дарування від 04.08.2020 року, оскільки при реєстрації такого нотаріусу не було відомо, що у квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також позивач додає копію технічного паспорта, складеного 17 квітня 1997 року, тобто якому вже 24 роки. Жодних даних про поточну технічну інвентаризацію в технічному паспорті немає. Вважає, що даний технічний паспорт не має юридичної сили, оскільки згідно Інструкції про порядок проведення інвентаризації нерухомого майна, термін дії технічного паспорта становить один рік. При цьому апелянт просить виділити відповідачам вбудовану шафу, яку сам переобладнав під вхідні двері в кімнату, при цьому збільшивши площу коридору, однак дану обставину приховує. Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 є головою ОСББ вважає недоречним у даному випадку. Не погоджується з твердженням, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу визначення порядку користування. Зазначає, що встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні квартирою було предметом спору у Коломийському міськрайонному суді (справа №2- 117/2010), однак в позові відмовлено за безпідставністю. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.1998 року Бюро по приватизації державного житлового фону, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., належала ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках (тобто по 1/6 частці). Вказана інформація також підтверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів №59476, виданої ОКП «Коломийське МБТІ» 18.08.2017 року (а.с. 5, 11).

04.08.2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували ОСОБА_1 належну їм 1/3 частку вищевказаної квартири, що стверджується даними Договору дарування, посвідченого 04.08.2020 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1077, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №219005775 від 04.08.2020 року (а.с. 7-9).

Відповідно до даних з технічного паспорту, складеного 17.04.1997 року, на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири становить 52,4 кв.м., житлова - 30,5 кв.м. Квартира складається з двох кімнат площами 17,7 кв.м. та 12,8 кв.м. відповідно, кухні площею 6,8 кв.м., ванної кімнати - 2,9 кв.м., туалету - 1,3 кв.м, коридору - 7,6 кв.м., вбудованої шафи - 0,4 кв.м., комори - 1,0 кв.м, балкону 1,0 + 0,9 кв.м. Квартира розміщена на IV поверсі V-ти поверхового будинку (а.с. 12-13).

Як вбачається із копії будинкової книги для прописки громадян, розпочатої VII.1998 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання ОСОБА_12 з 06.11.2009 року (а.с. 46-50).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14.12.2010 року, яке набрало законної сили 25.12.2010 року, ухваленим в справі №2-117/2010, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою (а.с. 42-44).

13.07.2011 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_15 » (а.с. 14).

Відповідно до даних свідоцтв про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-17).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , що стверджується відміткою в його паспорті громадянина України (а.с. 4, зворот).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що визначити порядок користування квартирою, про який просить позивач, у даному випадку неможливо, оскільки матиме місце відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі. Враховуючи, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності 4 особам (трьом по 1/6 частці та одному - 1/2 частка), а житлова площа квартири становить 30,5 кв.м., визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб. Крім того, порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивач, не відповідає їхнім часткам у праві власності на квартиру та призведе до порушення прав інших співвласників, виходячи з розміру належних їм часток у спірному майні.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У силу частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За правилами частин першої-другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши у його користування кімнату площею 12,8 кв.м., з балконом 1,0 кв.м. та коморою 1,0 кв.м.; виділити відповідачам у користування кімнату площею 17,7 кв.м. з балконом 0,9 кв.м. та вбудованою шафою 0,4 кв.м. Кухню площею 6,8 кв.м., ванну кімнату - 2,9 кв.м., туалет - 1,3 кв.м. та коридор - 7,6 кв.м. залишити у спільному користуванні.

Враховуючи, що між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою, частка ОСОБА_1 у праві власності на квартиру становить 1/2 квартири, що відповідно дорівнює 15,25 кв.м житлової площі, з метою ефективного способу захисту порушених прав колегія суддів вважає за можливе виділити в його користування житлову кімнату площею 12,8 кв.м. з балконом площею 1,0 кв.м. та коморою площею 1,0 кв.м. У спільному користуванні співвласників квартири залишити: кухню площею 6,8 кв.м, ванну кімнату площею 2,9 кв.м, туалет площею 1,3 кв.м., коридор площею 7,6 кв.м.

Вказаний порядок користування не призведе до погіршення прав відповідачів, виходячи з розміру належних їм часток у спірному майні.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Однак всупереч цих вимог закону суд першої інстанції наведених вище норм права та обставин справи не врахував та прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується посилань місцевого суду на те, що в такому випадку матиме місце відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі, а встановлення порядку користування приміщеннями призведе до погіршення житлових умов співвласників, то такі не слід брати до уваги, оскільки порядок користування спільним майном визначається, виходячи з розміру належної сторонам частки у спірному майні. При цьому в даній справі не вирішується питання щодо поділу квартири в натурі, такого позову сторонами не пред`явлено.

Неспроможними є і посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що позивач з порушенням закону набув право власності на 1/2 частині спірної квартири, оскільки такі не є предметом даного спору.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про переобладнання у даній квартирі та що вказані позивачем площі приміщень не відповідають дійсним, то такі є голослівними та не заслуговують на увагу, оскільки нею не представлено належних доказів з даного приводу. Технічний паспорт на квартиру, на який посилався позивач, нею в судовому засіданні суду першої інстанції не оспорювався.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

За положеннями частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 3), за подання апеляційної скарги 1261,20 грн.

Отже з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 280 грн. 27 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, та по 420 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оліградського Мирослава Васильовича задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування:

- ОСОБА_1 (власнику 1/2 частки) житлову кімнату площею 12,8 кв.м. з балконом площею 1,0 кв.м. та коморою площею 1,0 кв.м.;

- ОСОБА_2 (власнику 1/6 частки), ОСОБА_3 (власнику 1/6 частки) та ОСОБА_4 (власнику 1/6 частки) житлову кімнату площею 17,7 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м. та вбудованою шафою площею 0,4 кв.м.

У спільному користуванні співвласників квартири залишити: кухню площею 6,8 кв.м, ванну кімнату площею 2,9 кв.м, туалет площею 1,3 кв.м., коридор площею 7,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) 280 (двісті вісімдесят) грн. 27 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, та 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) 280 (двісті вісімдесят) грн. 27 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, та 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) 280 (двісті вісімдесят) грн. 27 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, та 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 17 вересня 2021 року.