ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» вересня 2021 року

м. Харків

справа № 645/6452/20

провадження № 22ц/818/4915/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Колосовської А. Р.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року в складі судді Бабкової Т.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення обтяження квартири, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2004 року між нею та банком укладено кредитний договір № HAH2GF01270051, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 8065,97 доларів США. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та на неї накладено заборону відчуження.

Вказала, що 25 грудня 2013 року нею достроково погашено заборгованість за вказаним кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується довідкою банку про відсутність заборгованості. Отже, 25 грудня 2013 року у зв`язку з виконанням нею умов кредитного договору та повною сплатою боргу за основним зобов`язанням договір іпотеки від 11 листопада 2014 року припинив свою дію.

Однак, в Державному реєстрі іпотек досі міститься запис про обтяження зазначеної квартири від 11 листопада 2014 року № 1461382. При цьому, іпотекодержателем зазначено компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ - ЕЛ СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC).

Зазначила, що у відповідь на її звернення від 13 жовтня 2020 року про вжиття заходів щодо зняття обтяжень з належної їй квартири банк повідомив, що право вимоги за кредитним договором ним відступлено компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ - ЕЛ СІ», яка 03 жовтня 2017 року ліквідована, та рекомендував для вирішення вказаного питання звернутися до суду.

Вказала, що вона не була стороною при укладенні договору між банком та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ - ЕЛ СІ» та не могла знати про факт його укладення. Будь-яких повідомлень про його укладення не отримувала.

Зазначила, що її квартира дотепер безпідставно перебуває під обтяженням за зобов`язанням, що належним чином виконано, чим порушуються її права як власниці.

Просила припинити обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вилучивши записи про обтяження наступного змісту:

з Державного реєстру іпотек: реєстраційний номер обтяження: 1461382, тип обтяження: іпотека, зареєстровано 19 березня 2007 року о 13:01:02 реєстратором приватним нотаріусом Ізотовою В.А., підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, 19 лютого 2007 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А.В.; об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; іпотекодержатель « ОСОБА_3 № 1 ПІ - ЕЛ СІ», причина відсутності коду: особа не є громадянином України, ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , Лондон, ЕС4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (Pellipar House, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2 RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), іпотекодавець ОСОБА_1 , розмір основного зобов`язання 8065,97 доларів США, строк виконання 10 листопада 2014 року, заставна: немає;

з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1461161, зареєстровано 11 листопада 2004 року, 15:04:38 за № 1461161 реєстратором приватним нотаріусом Костенко С.А., підстава обтяження іпотечний договір, 12121, 11 листопада 2004 року, приватний нотаріус Костенко С.А., об`єкт обтяження квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , заявник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що відповідач не надав суду договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги від 19 лютого 2007 року. Вона виконала свої зобов`язання перед первісним кредитором у повному обсязі, що банк визнав та підтвердив довідкою. Також, це підтверджується відомостями з програми «Приват24». Крім того, у неї є квитанції про сплату кредитних платежів у 2007-2009 роках, які підтверджують, що банк продовжив приймати у неї платежі навіть після продажу боргу. Банк не повідомляв її про укладення договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за будь-якою адресою, тому факт її не проживання за місцем реєстрації не має значення. Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ - ЕЛ СІ» ліквідована у 2017 році, що не передбачає правонаступництва, тому не залучена до участі у справі. На підтвердження своїх доводів разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала копії квитанцій про сплату заборгованості за кредитом за 2007-2009 роки та роздруківку архіву платежів за кредитом з програми «Приват24» (а. с. 119-123, 124-127).

26 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення, в яких банк заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Вказав, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки іпотекодержателем є « ОСОБА_3 № 1 ПІ - ЕЛ СІ», якому він відступив право вимоги. Банк жодним чином не порушував права ОСОБА_1 . Заявником щодо державної реєстрації припинення іпотеки та зняття відповідного обтяження може бути іпотекодержатель відповідного майна, яким він не є.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, тому у його задоволенні слід відмовити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2004 року (а. с. 11-13).

11 листопада 2004 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAH2GF01270051, за умовами якого позичальниця отримала кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 10 листопада 2014 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 8065,97 доларів США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 7000,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 1065,97 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії у розмірі 0,22 % від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати, плюс сума, розрахована відповідно до пункту 3.11 даного договору (а. с. 14-15).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 листопада 2004 року між нею та банком укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1461161, за яким вона передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі цього договору до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про обтяження № 1461161 (а. с. 44, 75-76).

19 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, посвідченими приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., право вимоги за кредитним договором № HAH2GF01270051 від 11 листопада 2004 року відступлено банком на користь « ОСОБА_3 № 1 ПІ - ЕЛ СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance NO 1 PLC (Великобританія).

19 березня 2007 року до Державного реєстру іпотек внесено відомості про обтяження щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на підставі вказаного договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, зареєстровано обтяження (тип обтяження іпотека), реєстраційний номер обтяження 1461382, іпотекодержатель «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance NO 1 PLC) (а. с. 44, 75-76).

Як вбачається з довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 25 грудня 2013 року № 1109622, у ОСОБА_1 станом на цю дату заборгованість за кредитним договором № HAH2GF01270051 від 11 листопада 2004 року відсутня; кредит погашено (а. с. 16).

13 жовтня 2020 року банком надано відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо зняття заборони відчуження на нерухомість, накладеної у зв`язку з договором іпотеки, у якій повідомлено, що право вимоги відступлено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», яка ліквідована 03 жовтня 2017 року, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду (а. с. 9).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 та статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як визначено частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки (стаття 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Аналогічний висновок був сформульований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц.

При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.

За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Частиною 5 статті 43 вказаного Закону передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Відповідно до частини 9 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції на час виконання позивачкою зобов`язання за кредитним договором державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Пунктом 2 частини 2 статті 19 Закону у зазначеній редакції визначено, що державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що після належного виконання зобов`язань перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» вона позбавлена можливості виключити обтяження щодо належної їй квартири з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, оскільки банком у 2007 році укладено договір відступлення права вимоги на користь іноземної компанії, яка з жовтня 2017 року ліквідована без правонаступництва.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором від 11 листопада 2004 року, повністю сплативши заборгованість, що підтверджується довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 25 грудня 2013 року.

Відтак, вона має право на припинення обтяження свого майна, переданого в іпотеку задля забезпечення виконання кредитного зобов`язання.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що банк є неналежним відповідачем у справі, тому у задоволенні позову слід відмовити, судова колегія вважає помилковим, зважаючи на відсутність у позивачки інших ефективних способів захисту своїх прав.

В суді апеляційної інстанції представниця позивачки підтвердила, що позивачка свої грошові зобов`язання перед банком виконала повністю ще 25 грудня 2013 року. Про те, що 19 лютого 2007 року укладено між банком та Ukraine Mortgage Loan Finance NO 1 PLC договір відступлення права вимоги, їй не було відомо, і банк, приймаючи виконання зобов`язань від неї, навіть не попередив її про цей договір. На сайті, який є загальнодоступним в мережі Інтернет, міститься інформація про те, що 03 жовтня 2007 року Ukraine Mortgage Loan Finance NO 1 PLC ліквідовано.

У відповідності до положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право на судовий захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що судовому захисту підлягає немайнове або майнове право чи інтерес особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виключенням є чітко встановлені межі здійснення цивільних прав, зокрема, дії, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах

.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу.

З викладеного випливає, що метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту, який би вичерпував себе.

Способами захисту права є передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист такого права. Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений, зокрема, положеннями статті 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини, наголошуючи на необхідності ефективного захисту, зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як встановлено судом, позивачці не було відомо про відступлення банком права вимоги за кредитом іншій юридичній особі. Вона здійснювала погашення кредиту саме банку, який і після укладення договору відступлення прав вимоги від 19 лютого 2007 року продовжував приймати від ОСОБА_1 платежі та видав довідку про відсутність заборгованості. При цьому, договір іпотеки від 11 листопада 2004 року укладено на забезпечення основного зобов`язання саме перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Позивачка посилалась на те, що кредитний договір укладений саме з банком, всі платежі за кредитом вона здійснювала саме на користь відповідача у справі, умови договору виконані повністю ще в грудні 2013 року.

Відповідач не тільки не спростував вказані твердження, але фактично й не заперечував їх.

Після повного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитом припинення іпотеки повинно було відбутися без будь-яких додаткових дій з боку боржниці, адже саме на вигодоодержувача після виконання боржником своїх зобов`язань покладається обов`язок припинити обтяження, накладені з метою виконання кредитного зобов`язання.

Разом з тим, іноземна компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ - ЕЛ СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance NO 1 PLC), якій банк передав права іпотекодержателя майна позивачки, ліквідована, що сторони справи визнають, та ліквідація юридичної особи не передбачає правонаступництва.

За таких умов, єдиним ефективним способом захисту прав позивачки є звернення з вимогою до кредитора, на захист чиїх інтересів щодо повернення кредитних коштів й було укладено іпотечний договір, про зняття такого обмеження у зв`язку із повним поверненням кредиту та задоволенням інтересів банку.

На підставі викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та зважаючи на неврахування судом першої інстанції відсутності у позивачки іншого способу захисту порушеного права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення обтяження квартири задовольнити.

Припинити обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вилучивши записи про обтяження наступного змісту:

з Державного реєстру іпотек: реєстраційний номер обтяження: 1461382, тип обтяження: іпотека, зареєстровано 19 березня 2007 року о 13:01:02 реєстратором приватним нотаріусом Ізотовою В.А., підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, 19 лютого 2007 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А.В.; об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; іпотекодержатель « ОСОБА_3 № 1 ПІ - ЕЛ СІ», (Ukraine Mortgage Loan Finance NO 1 PLC), причина відсутності коду: особа не є громадянином України, ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , Лондон, ЕС4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (Pellipar House, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2 RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), іпотекодавець ОСОБА_1 , розмір основного зобов`язання 8065,97 доларів США, строк виконання 10 листопада 2014 року, заставна: немає;

з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1461161, зареєстровано 11 листопада 2004 року, 15:04:38 за № 1461161 реєстратором приватним нотаріусом Костенко С.А., підстава обтяження іпотечний договір, 12121, 11 листопада 2004 року, приватний нотаріус Костенко С.А., об`єкт обтяження квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , заявник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 16 вересня 2021 року.