Справа № 592/2279/20
Провадження № 6/592/404/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Буланова Олексія Михайловича, заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Буланов О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаною заявою та вимоги мотивує тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.08.2020 року по справі №592/2279/20 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.07.2018 року в розмірі 324934,05 грн., а також 4871,14 грн. судового збору. Після ухвалення судом рішення ОСОБА_1 було сплачено 5000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого борг за рішенням суду зменшився. Тому заявник просить визнати виконавчий лист, виданий Ковпаківським районним судом м. Суми по справі №592/2279/20 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягаю виконанню частково на суму 5000,00 грн.

Сторони, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не сповістили. У відповідності до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка боржника і стягувача не є перешкодою для розгляду справи.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» надав письмовий відзив на заяву, де зазначив про необґрунтованість заявлених вимог та пояснив, що після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», 06.08.2021 року боржником було здійснено платіж у розмірі 5000,00 грн. Вказані кошти були спрямовані банком в рахунок погашення боргу за кредитом, що підтверджується випискою по рахунку. Станом на 31.08.2021 року, заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 не погашена. Обставини, на які заявник посилається як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими.

Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.08.2020 року по справі №592/2279/20 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на корить АТ КБ «ПриватБанк» () суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.07.2018 року в розмірі 324934 (триста двадцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн. 05 коп., а також 4871 грн. 14 коп. судового збору (а.с.169-172, том №1).

Постановою Сумського апеляційного суду від 05.11.2020 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.08.2020 року №592/2279/20 залишено без змін (а.с.206-208, том №1).

06.08.2021 року ОСОБА_1 було сплачено на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 5000,00 грн., в якості погашення заборгованості за рішенням суду від 25.08.2020 року по справі №592/2279/20.

Заявник стверджує, що часткове виконання зобов`язання за кредитним договором є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково.

У відповідності до ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження).

Згідно положень 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Разом з тим, матеріали справи не містять, а до заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає частковому виконанню, не додано копії постанови приватного чи державного виконавця про відкриття виконавчого провадження або будь-якого іншого документа, який свідчить про перебування рішення на стадії примусового виконання, що, у свою чергу, надало б суду можливість встановити факт добровільного виконання ОСОБА_1 обов`язку зі сплати частини боргу саме поза межами виконавчого провадження, з метою недопущення подвійного стягнення заборгованості за виконавчим документом.

З викладених заявником обставин та наданих документів, суд не вбачає існування передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, а відтак у задоволенні заявлених вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Додатково суд зауважує, що боржник ОСОБА_1 не позбавлена можливості надати відповідні докази (квитанції, платіжні доручення тощо) про сплату на користь банку грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором державному чи приватному виконавцю у порядку примусового виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 265, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Буланова Олексія Михайловича, заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя І.М. Фоменко