Провадження № 2/761/1858/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Колзаковій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна Готівка» про визнання кредитного договору частково недійсним та його розірвання,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Файна Готівка», в якому просив суд:

- визнати договір № 095900 від 04 листопада 2019р. частково недійсним в часині визнання недійсними п. 2.2., п. 4.1 договору;

- договір № 095900 від 04 листопада 2019р., укладений між сторонами - розірвати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 листопада 2019р. між сторонами було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 095900 (далі по тексту - договір), відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 12000,0 грн. з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 04 серпня 2020р.

Позивач вважає, що вказаний кредитний договір повинен бути визнаний недійсним в частині встановлення розміру відсотків за користування кредитом, розмір яких позивачу був не зрозумілий, оскільки він вважав, що розмір відсоткової ставки за кредитом складає 0,8 % на місяць, а не на день, на підставі ст. ст. 203, 207, 215, 638 ЦК України, та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки він кредитного договору не підписував, відповідач не роз`яснив йому всі істотні умови договору, та не повідомив про сукупну вартість кредиту, а зазначені положення договору є несправедливими.

Крім того, в подальшому на думку сторони позивача договір повинен бути розірваним за рішенням суду на підставі ст. ст. 651, 652 ЦК України.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

21 вересня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що дійсно між сторонами було укладено зазначений договір у письмовому вигляді, який було підписано особисто позивачем, перед укладенням договору позивачу було роз`ясненні всі істоті умови договору та повідомлено про сукупну вартість кредиту, про що позивач особисто розписався у відповідній заяві. Також, на думку сторони відповідача відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про розірвання договору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2021р. закрито підготовче засідання по справі та призначено розгляд справи по суті.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомили.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 27 травня 2019р. між сторонами було укладено договір, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 12000,0 грн., з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 04 серпня 2020р., сплативши проценти за користування кредитом у розмірі 0,8 % в день.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що укладений між сторонами кредитний договір повинен бути визнаний недійсним, в частині п. 2.2., п. 4.1. договору, на підставі ст. ст. 203, 207, 215, 638 ЦК України, та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки позивач кредитного договору не підписував, гроші не отримував, відсутні істотні умови договору визначені законами. Крім того зазначає, що відповідачем неправомірно стягується комісія за надання кредиту.

Згідно п. 2.2. договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю - 0,8 % в день від суми кредиту. Тип процентної ставки - фіксована.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що у випадку прострочення погашення кредиту (несплата належної суми грошових коштів на дату закінчення строку кредиту), на наступний календарний день після належної дати сплати, кредитодавець нараховує позичальнику проценти за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки автоматично збільшеним на 1 % від розміру процентів зазначених в п. 2.2. і становить 1,8 % в день.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1 та 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який укладається в письмові формі (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом встановлено, що оспорюваний правочин був підписаний позивачем особисто, до відома позивача були доведені всі істотні умови кредиту, а також сукупна вартість та порядок погашення кредиту, про ознайомлення з зазначеними положеннями кредитування, позивачем було проставлено особистий підпис про ознайомлення з ними (а.с. 85-98).

Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачають зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013р. № 6-80цс13.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, стороною позивача було подано до суду письмовий доказ, копію, укладеного між сторонами договору.

Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, в обґрунтування заявлених позовних вимог, як про визнання частково недійсним договору так, і про розірвання договору.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст.ст. 15, 16, 203, 215, 227, 229,230, 253, 256, 257, 524, 533, 548, 627, 638, 1054, 1059 ЦК України; ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна Готівка» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллєнка Юрія, буд. 18-Б, оф. 204) про визнання кредитного договору частково недійсним та його розірвання - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 вересня 2021р.

Суддя: