Справа № 656/370/20
Номер провадження 4-с/656/2/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретарі судового засідання Студзінська І.Б., Кидрук О.Д.,

за участі сторін цивільного провадження

скаржник ОСОБА_1 ,

представник скаржника адвокат Сисак С.П.,

зацікавлена особа Іванівського відділу державної виконавчої служби у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повноважний представник старший державний виконавець Іванівського відділу державної виконавчої служби у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчук С.М.,

зацікавлена особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконаная рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повноважний представник не з`явився,

розглянувши в смт Іванівка Іванівського району Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в дистанційному режимі відеоконференції поза межами приміщення суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. при накладенні арешту на рахунок боржника, -

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. при накладенні арешту на рахунок боржника.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 14.07.2021 року справу було передано на розгляд судді Ференц Р.І.

Скаржник ОСОБА_1 , вбачаючи в діях державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. порушення своїх прав, в дотримання вимог ст.447 ЦПК України звернувся зі скаргою в суд, оскільки сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стислий виклад позиції сторін по справі.

Позиція особи, яка подала скаргу.

Скаржник в скарзі зазначає, що 15.06.2021 року держаним виконавцем Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевчуком С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконавчого листа № 656/370/20, виданого 28.09.2020 року Іванівським районним судом Херсонської області про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 377 583,37 грн. 18.06.2021 року держаним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на всіх рахунках у всіх банківських установах.

Вважає, що дії державного виконавця незаконними, необгрунтованими, вчиненими з порушенням норм діючого законодавства України, що призвели до порушення його законних прав у виконавчому провадженні, а постанову про арешт коштів такою, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець не своєчасно виніс, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа, постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, не довів до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження винесені документи, оскільки такі надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром. Зазначає, що державний виконавець не направив боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів, а про арешт коштів скаржнику стало відомо на початку липня 2021 року від банківської установи під час здійснення операції з рахунком, де він дізнався про існування виконавчого провадження щодо нього. Державний виконавець не перевірив цільове призначення коштів, на усну заяву боржника не відреагував. Оскільки законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань із пенсії, тому вважає, що накладення арешту на його рахунок порушує вимоги ст.70 Закону України«Про виконавче провадження» та його право на соціальний захист і, позбавляє його джерел до існування. Окрім цього зазначає, що не знав про ухвалення рішення суду 20.08.2020 року, на підставі якого видано виконавчий лист, так як справа розглядалась без його участі та без повідомлення, у зв`язку з чим 09.07.2021 року подав в суд заяву про перегляд заочного рішення. Просить визнати незаконними дії державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевчука С.М. в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 в АТ "Приватбанк", а також скасувати постанову державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевчука С.М. в частині накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 65797859 на розрахунковому рахунку в АТ "Приватбанк", а саме: НОМЕР_1 .

Представник скаржника адвокат Сисак С.П. підтримала скаргу, в доповнення пояснила, що державний виконавець не мав права ериймати остаржувану постанову, оскільки така призвела до порушення його законних прав у виконавчому провадженні, виконавець не зобов`язав боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, виконавець не направив боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавець не перевірив цільове призначення коштів та постанову про арешт коштів, у зв`язку з чим просить визнати незаконними дії державного виконавця при накладенні арешту на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 в АТ "Приватбанк" та скасувати постанову державного виконавця.

ОСОБА_1 підтримав подану скаргу, просить її задоволити, в судовому засіданні не надав виписки по рахунку НОМЕР_1 , підтвердив, що отримує щомісячну пенсію в розмірі 1769,00 грн, на даний рахунок надходять інші грошові кошти, крім зарахування пенсії, оскільки отримує грошові кошти від свого сина.

Позиція зацікавленої особи.

Зацікавлена особа забезпечила самостійну участь у справі самопредставництвом при допомозі участі у справі свого представника, особи, яка перебуває з такою юридичною особою в трудових відносинах і уповноважена діяти від імені юридичної особи відповідно до закону - старшого державного виконавця Іванівського відділу державної виконавчої служби у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. Державний виконавець Шевчук С.М. заперечив проти скарги, не погодився з нею, пояснив, що згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). На виконанні у Іванівському відділі ДВС перебувало зведене виконавче провадження відкрите за виконавчим листом № 656/370/20 виданим 28.09.2020 року Іванівським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором на суму 377583,37 грн, та судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору в сумі 5665,58 грн. 15.06.2021 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та направлено копії сторонам до відома та виконання, згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» і боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 18.06.2021 року державним виконавцем, відповідно до ст. 10, 56 Закону, винесено постанови про звернення стягнення на кошти та майно боржника в межах суми боргу та направлено на виконання в установи банків. 18.06.2021 року боржник особисто одержав копії постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт коштів та майна боржника, під час бесіди з державним виконавцем, йому було повідомлено, що оригінали постанов направлено на адресу вказану у виконавчому документі поштовим зв`язком. Ксерокопії відповідних постанов боржником додано до матеріалів скарги направленої до суду. 24.06.2021 року внесено інформацію про реєстрацію обтяження до державного реєстру прав на нерухоме майно та внесено інформацію про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Інших заходів примусового виконання виконавчого документа, а саме накладення арешту на конкретні банківські рахунки, до боржника не застосовувалось. 24.06.2021 року на виконання постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Гасанова P.A. від 16.06.2021 року про передачу виконавчого провадження №65797859, було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження, а також усно повідомлено боржника про передачу виконавчого провадження відносно нього до іншого відділу.

Державний виконавець вказав, що скаржник не звертався до Іванівського ВДВС із письмовою заявою чи усним проханням про зняття арешту з визначеного в скарзі банківського рахунку, постанови про відкриття виконавчого провадження йому направлено і такі ним отримано, про що підтверджують долучені до скарги копії постанов. Вважає скаргу безпідставною, постанову про арешт коштів боржника винесено правомірно відповідно до вимог чинного законодавства, просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Скаржником 14.07.2021 року подано скаргу.

Зацікавленою особою 23.07.2021 року подано заяву про відкладення розгляду справи.

Скаржником 02.08.2021 року подано заяву про проведення судового розгляду справи в режимі відеоконференції між Іванівським районним судом та Херсонським міським судом.

Зацікавленою особою ОСОБА_2 02.08.2021 року подано заперечення на скаргу.

Представником скаржника 11.08.2021 року подано клопотання про залучення зацікавлених осіб.

Від скаржника та його представника, а також від зацікавленої особи інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 15.07.2021 року прийнято скаргу до розгляду, відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року визначено проводити судове засідання в дистанційному режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року визначено проводити судове засідання в дистанційному режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 10.08.2021 року визначено проводити судове засідання в дистанційному режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 11.08.2021 року проведено заміну неналежну зацікавлену особу з Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на належну зацікавлену особу Іванівський відділ державної виконавчої служби у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а також проведено залучення в якості зацікавленої особи Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконаная рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Судові засідання про справі призначалися 27.07.2021 року, 03.08.2021 року, 05.08.2021 року, 11.08.2021 року, 14.09.2021 року,20.09.2021 року.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

20.08.2020 року Іванівський районний суд Херсонської області по справі № 656/370/20 номер провадження 2/656/128/20 було прийнято заочне рішення, згідно якого позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 501086508 від 20.11.2018 року станом на 20.03.2020 року у розмірі 377705,52 грн, яка складається із строкової заборгованості у сумі 223379,94 грн; простроченої заборгованості у сумі 62252,29 грн; строкової заборгованості за нарахованими відсотками та комісією у сумі 7077,85 грн; простроченої заборгованості за нарахованими відсотками та комісією у сумі 84873,29 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у сумі 5665,58 грн.

Рішення суду від 20.08.2020 року вступило в законну силу 22.09.2020 року.

28.09.2020 року Іванівським районним судом Херсонської області за заявою акціонерного товариства «Альфа-Банк» видано виконавчий лист № 656/370/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 377 583,37 грн.

15.06.2021 року старшим державним виконавцем Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчуком С.М. на підставі заяви про примусове виконання було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65797859 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 501086508 від 20.11.2018 року у розмірі 377705,52 грн.

18.06.2021 року державним виконавцем у виконавчому провадженню №65797859 винесено постанову про арешт коштів боржника.

24.06.2021 року внесено інформацію про реєстрацію обтяження до державного реєстру прав на нерухоме майно та внесено інформацію про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна

24.06.2021 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у зв`язку з винесеною 16.06.2021 року постановою начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Гасановим P.A. про передачу виконавчого провадження №65797859.

Спір у даній справі виник у зв`язку із оспорюванням ОСОБА_1 законності дій та винесеної 18.06.2021 року постанови старшого державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. у виконавчому провадженню №65797859 про арешт коштів боржника, в результаті якої накладено арешт на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 в АТ "Приватбанк" НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з діями державного виконавця в частині винесеної у виконавчому провадженню №.06.2021 року постанови про арешт коштів, позивач звернувся до суду з даною скаргою.

Cуд надав кожному учаснику справи право на розгляд його справи судом із реалізацією процесуальних прав та обов`язків, спрямованих на забезпечення справедливого розгляду справи.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст..9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, N 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997 року).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст..55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст..ст.1,5 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Водночас ст..7 Закону №1404-VII встановлено, що державний виконавець зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Окрім того, з метою захисту прав сторін виконавчого провадження в ст..85 Закону №1404-VII окремо передбачено, що стягувач чи боржник мають право подати скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову в здійсненні вказаних дій.

Зазначена скарга може бути подана до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до суду.

В ст..85 Закону №1404-VII йдеться про судовий захист прав сторін виконавчого провадження при здійсненні виконавчих дій, що є реалізацією закріпленого ст. 55 Конституції України положення про гарантію кожному судового захисту його прав і свобод, про можливість оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.2 ст.85 Закону №1404-VII скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ. Скарги по виконанню інших рішень подаються до суду за місцем знаходження відповідного органу державної виконавчої служби, крім скарг на дії (бездіяльність) державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби та державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей та міст Києва і Севастополя, які подаються до апеляційного суду за місцем знаходження відповідного органу державної виконавчої служби.

Необхідно зазначити, що відповідне роз`яснення з приводу застосування вказаної норми Закону було надано Пленумом Верховного Суду України.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що скарги на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби та державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей, Києва та Севастополя, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктами 1-5 ч. 2 Ст. 18 Закону N 1404-VIII визначені зобов`язання виконавця, а саме: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Ч.1 ст. 19 Закону N 1404-VIII визначені права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, а саме: сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Матеріалами справи не здобуло доказів того, що скаржник по справі, а боржник по виконавчому провадженню, як сторона виконавчого провадження, у якого виникла необхідність на реалізацію гарантованих його прав, передбачених ст..ст.18,19 Закону N 1404-VIII, звертався до державного виконавця, а виконавець зобов`язаний надати йому на ознайомлення матеріали виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, тощо.

Водночас суд звертає увагу на те, що скаржник і представник скаржника, зазначаючи в скарзі про те, що скаржником на момент звернення в суд копії постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт коштів не було отримано від державного виконавця, проте в судовому засіданні така сторона не надала чітких та переконливих пояснень і доказів того, коли, де і в кого вони отримали копії постанов державного виконавця, які є предметом оскарження і які були долучені скаржником як додатки до скарги, скаржником в засіданні надано відповідь що «ніде не отримано документи». Однак судом враховано позицію зацікавленої сторони в тій частині, що саме державним виконавцем було вручено скаржнику копії виконавчих документів при зверненні ОСОБА_1 до державного виконавця, які і долучено до матеріалів скарги стороною, яка подала скаргу.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст.24 Закону №1404-VIII.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що законодавством визначено вимоги до місця відкриття виконавчого провадження. Окрім цього судом встановлено, що виконавець розпочав примусове виконання рішення суду на підставі виданого судом виконавчого документа і після звернення стягувача про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно з ч.2 ст.48 Закону №1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Судом встановлено, зацікавленими особами підтверджено, а скаржником не доведено зворотнього, що стягнення підставно розпочато за поданими документами і таке стягнення звернено в першу чергу на кошти на рахунках боржника у банківських установах.

Статтею 56 Закону N 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Судом встановлено, зацікавленими особами підтверджено, а скаржником не доведено зворотнього, що на виконання вимог приписів даної статті арешт на кошти боржника накладається тільки у спосіб винесення постанови про арешт коштів боржника із зазначенням суми стягнення. Іншого способу і процедури арешту коштів боржника не передбачено.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 48 Закону N 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст.26-1 Закону України "Про теплопостачання", ст.18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону N 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону N 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст.48 Закону N 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону N 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону N 1404-VIII, що відповідає правовим висновкам зробленим 08.07.2020 року в постанові Верховним Судом у справі №915/1000/18.

Також виконавець, в дотримання вимог ч. 4 ст. 59 Закону N 1404-VIII, може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24.06.2015 року у справі N 6-535цс15.

Подібний правовий висновок викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі N 905/361/19 (провадження N 12-28гс20), у постанові Верховного Суду від 08.10.2020 року у справі N 755/14912/19, від 24.02.2021 року N 756/1927/15-ц.

Скаржник не надав доказів, а судом не здобуто доказів того, що розрахунковий рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім`я скаржника в АТ "Приватбанк" має спеціальний режим використання.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що рахунок боржника на який було накладено арешт, віднесені до рахунків класу 2620, що відповідно до вимог законодавства вказує на те, що ці рахунки не відносяться до рахунків із спеціальним режимом використання і законом не заборонено звернення стягнення на кошти, які обліковуються на таких рахунках.

Окрім цього, боржником не було подано належних доказів на підтвердження спеціального статусу рахунку, зокрема не було надано довідки з банку, яка б підтверджувала, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, не було надано договору з банку, за умовами якого банк відкрив боржнику рахунок із спеціальним режимом використання.

Кошти, переказані отримувачу, (а в даному випадку Пенсійним Фондом України ОСОБА_1 ) з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Суд приймає до уваги, що на рахунок боржника НОМЕР_1 відкритий в АТ «Приватбанк», на який було накладено арешт, в дійсності проводяться систематично щомісячні регулярні зарахування грошових коштів в розмірі 1769,00 грн., що вбачається з виданої 25.06.2021 року АТ «Приватбанк» довідки №TAQK9E3TPU0JPFAS. З даної довідки вбачається, що проводиться саме цільове зарахування коштів, і за період січень-червень 2021 року було здійснено цільових зарахувань на загальну суму 10614,00 грн. Водночас суд звертає увагу на те, що з даної довідки вбачається не тільки цільові зарахування, але й ще не цільові щомісячні надходження. При цьому сума нецільових коштів становить загальну суму 79996,00 грн., що на 69382 грн. більше ніж сума цільових коштів (79996 69382 = 69382). Джерело походження таких нецільових коштів при здійсненні транзакції щодо безготівкового зарахування на пенсійний рахунок стороною скаржника було пояснено, що перерахування здійснює син скаржника.

З виданої 25.06.2021 року АТ «Приватбанк» довідки №TAQK9E3TPU0JPFAS не вбачається що рахунок боржника НОМЕР_1 є рахунок із спеціальним режимом використання.

Окрім цього скаржником не додано також підтверджень того, що в договорі SAMDNWFC2 від 22.01.2019 року який укладений між ОСОБА_1 і АТ «Приватбанк» є застереження, що це рахунок із спеціальним режимом використання і звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В даному випадку стороною скаржника документально і належними доказами не доведено того, що державний виконавець допустив порушення вимог ч. 3 ст. 52 Закону N 1404-VIII, оскільки не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Також стороною скаржника документально і належними доказами не доведено того, що державний виконавець допустив порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону N 1404-VIII в тій частині, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п.10 ч.1 ст.34 цього Закону.

За таких обставин, вказаний рахунок боржника НОМЕР_1 відкритий в АТ «Приватбанк», на який було накладено арешт, не відноситься до рахунку зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якого заборонено. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втрачають свій цільовий статус (в даному випадку пенсія), та набувають статусу вкладу.

Приймаючи виконавчий документ до свого виконання, старший державний виконавець Іванівського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчук С.М., а на час розгляду справи в суді - старший державний виконавець Іванівського відділу державної виконавчої служби у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчук С.М., виходив з того, що у виконавчому листі № 656/370/20 передбачено матеріальне стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» в грошовому еквіваленті заборгованості у розмірі 377583,37 грн.

Жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, а скаржника по справі, заборонено звертати стягнення від АТ КБ "Приватбанк" на адресу виконавця не надходило, скаржником таких документів до матеріалів справи не долучено.

Судом при вирішенні даного спору враховано те, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Термін "суд" може поширюватися на органи, які розглядають обмежене коло специфічних питань, якщо такий орган забезпечений відповідними гарантіями, однією із яких відповідно до п.95 рішення Європейського суду з прав людини "Рінгайсен проти Австрії" від 16.07.1971 року є те, що процес у таких органах має забезпечувати виконання гарантій справедливого судочинства.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження, і права чи свободи заявника були порушені.

Підстав вважати рахунок ОСОБА_1 , на який надходять пенсія, рахунком зі спеціальним режимом використання, як то передбачено частиною 2 статті 48 Закону N 1404, судом не встановлено.

Крім того, на рахунок, відкритий у АТ "Приватбанк", можуть надходити кошти, які належить ОСОБА_1 і з інших джерел.

В рішенні Конституційного Суду України N 25рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується ст..ст.46,64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В той же час, у разі накладення арешту на рахунок на який зараховуються лише соціальні виплати, на такі виплати не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих отримання соціальних виплат на такий рахунок.

Також арешт з грошових коштів, які надходили на рахунок як соціальні виплати, може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів соціальних виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі N 905/361/19 та постанові Верховного суду від 08.07.2020 року у справі N 915/1000/18.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу, ОСОБА_1 , посилаючись у скарзі на неправомірне накладення виконавцем арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, що відкритий на його ім`я та призначений для виплати йому пенсії, не надав суду доказів того, що рахунок є таким, на який законом заборонено накладення арешту.

Так само, скаржником по справі не надано доказів того, що банківською установою, вказаний рахунок та кошти на ньому визнані такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, що у свою чергу було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів.

Крім того, ОСОБА_1 не надав старшому державному виконавцю Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчуку С.М. документів, підтверджуючих отримання соціальних виплат на такий рахунок для зняття арешту виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону N 1404-VIII.

Суд звертає увагу щодо строків звернення в суд. При розгляді даної скарги судом встановлено, що скаржник звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця та просив скасувати постанову про накладення арешту на кошти боржника. При цьому скаржник, готуючи і подаючи скаргу, а також долучаючи до скарги оскаржувану постанову, будучи ознайомленим з вимогами постанови, в якій у п.3 резолютивної частини постанови є застереження того, що постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження». Водночас ч.5 ст.74 Закону N 1404-VIII встановлено строк для оскарження у 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав. Сторона скаржника не чітко вказала дату, з якої можна б було розпочати відлік строку оскарження. Однак скаржник до скарги долучив видану АТ «Приватбанк» довідку №TAQK9E3TPU0JPFAS в якій відображена дата її формування 25.06.2021 року. Будь-яких інших довідок в яких би були пізніші дати формування, стороною скаржника не надано. Дата формування довідки №TAQK9E3TPU0JPFAS співпадає з часом звернення до державного виконавця. Окрім цього, до скарги долучено договір про надання правової допомоги з датою укладення 25.06.2021 року, і в якому зазначено, що правова допомога надається адвокатом з приводу оскарження дій державного виконавця по виконанню рішення суду від 20.08.2020 року. Даний факт вказує на те, що ОСОБА_1 , отримавши до 25.06.2021 року в державного виконавця оскаржувані постанови, більш точної дати не встановлено, замовивши в АТ «Приватбанк» довідку №TAQK9E3TPU0JPFAS 25.06.2021 року, уклавши з адвокатом договір 25.06.2021 року, звертаючись в суд зі скаргою на дії державного виконавця 14.07.2021 року, в такій скарзі відсутнє прохання або окреме обґрунтоване клопотання про поновлення строку оскарження рішення та дій державного виконавця. На переконання суду строк оскарження рішення та дій державного виконавця закінчився у ОСОБА_1 06.07.2021 року, оскільки з 25.06.2021 року розпочався відлік такого строку.

Відповідно до ст..253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно вимог п.а) ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи і пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, підстав вважати неправомірними дії старшого державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_1 відкритому в АТ "Приватбанк", судом не встановлено.

За таких обставин, скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. у виконавчому провадженні №65797859 задоволенню не підлягає, оскільки оскаржуване рішення і дія державного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Водночас, при вирішенні цієї скарги, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2-5,10,12,23,76-78,95,258-261,263,268,272,273,450-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчука С.М. при накладенні арешту на розрахунковий рахунок боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 , який відкритий в акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» згідно винесеної 18.06.2021 року постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 65797859.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Іванівський районний суд Херсонської області на підставі п. 15.5 ч. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Скаржник, боржник: ОСОБА_1

місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 30.06.1998 року Іванівським РВ УМВС України в Херсонській області; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_3 .

Зацікавлена особа: старший державний виконавець Іванівського відділу державної виконавчої служби у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевчук С.М.,

юридична адреса, місця знаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: Херсонська область, смт Іванівка, Генічеський район, вул. Молодіжна, 4; код ЄДРПОУ 34114573.

Зацікавлена особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконаная рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

юридична адреса, місця знаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: Херсонська область, м. Херсон, вул. Комкова 87, корпус 2.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2021 року.

Суддя Р. І. Ференц