Справа № 481/658/21
Провадж.№ 2/481/224/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

20 вересня 2021 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Асмолової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача

Позивач просить визнати кредитний договір № 201 від 11 червня 2019 року укладений між нею та АТ «ПУМБ» про надання коштів недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 201 від 11 червня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12831,00 грн. Нею належним чином виконувались умови вказаного договору, проте вважає такий договір таким, який суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Так, при підписанні договору їй не було повідомлено про наявні кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, податковий режим несплати відсотків, позитивні та негативні аспекти пропонованих схем кредитування. Також форма та зміст кредитного договору не відповідає вимогам вказаного вище Закону, оскільки в заяві позичальника відсутні умови, які повинні бути в кредитному договорі. Вважає, що до спірного договору включені несправедливі умови, наслідком застосування яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на його шкоду, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 03 червня 2021 року матеріали справи передано судді Ціпивко І.І.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з участю сторін.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладено до 01.07.2021 року, у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладено до 22.07.2021 року, у зв`язку з відсутністю витребуваних судом доказів.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 липня 2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладено до 16.08.2021 року, у зв`язку з відсутністю витребуваних судом доказів.

16.08.2021 року справу знято з розгляду у зв`язку із відпусткою судді.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 13.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 вересня 2021 року.

Розгляд справи по суті відбувся 20.09.2021 року.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді. Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про розгляд справи без його участі не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України постановив розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.06.2019 року, згідно якого отримала кредит у розмірі 12831,00 грн. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних.

Відтак, підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтвердила дає свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах, а саме з наданням кредиту на: на загальні споживчі цілі, сплата Разової комісії Банку. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99% річних, разова комісія 0,00% + 0 грн.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала заяву №201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11 червня 2019 року, відповідно до якої банк надає позичальнику суму кредиту, яка становить 12831,00 грн, в тому числі: на загальні споживчі цілі 12831,00 грн, для сплати Разової комісії - 0 грн. Строк кредиту та Договору страхування 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99% річних, розмір процентної ставки 0,01% річних, разова комісія 0,00% + 0 грн.

Відповідно до зазначеної заяви ОСОБА_1 підтвердила, що її ознайомлено з договором комплексного банківського обслуговування, тарифами банку та цілком з ними погоджується, всі умови договору комплексного банківського обслуговування їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, факт підписання вказаних умов ОСОБА_1 визнається та не заперечується.

Щодо посилання апелянта на порушення банком вимог закону в частині не роз`яснення їй інформації, передбаченої ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то слід зазначити наступне.

Вказане твердження позивача спростовується тим, що остання підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11 червня 2019 року, чим підтвердила, що ознайомлення з умовами договору.

Доводи позовної заяви про те, що кредитний договір з додатками до нього ОСОБА_1 не читала із-за дрібного шрифту та підписала договір сподіваючись на добросовісність працівників банку, суд до уваги не бере, оскільки вказані доводи не свідчать про неправомірність дій працівників банку та позбавлення позивача можливості ознайомитися з усіма істотними умовами кредитного договору.

Підписана заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб містить всі необхідні дані, зокрема, щодо строку, на який укладено договір, відсоткових ставок, розміру щомісячного платежу, загального розміру наданого кредиту.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно із положеннями статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит (стаття 15 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач ОСОБА_1 зверталась до банку із заявами про роз`яснення їй умов кредитного договору чи із заявами про відмову від договору.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Посилання в позовній заяві на те, що до відома позичальника не доводилася інформація про умови кредитування та ризики у вигляді довідки чи іншого належного документу, що передбачено статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає безпідставними, оскільки своїм підписом у заяві про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб позивач засвідчила, що в повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту і вказані умови не потребують додаткового тлумачення.

Також слід відмітити, що станом на день підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11 червня 2019 року, вказана частина 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» втратила чинність.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що працівники банку при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, позивачем не надано суду.

Щодо доводів позовної заяви з приводу необхідності визнання недійсним кредитного договору в частині умов про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 7,99 %, то суд звертає увагу на таке.

Пунктом 4 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,99% від суми кредиту.

Верховний Суд України у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 роз`яснив, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним п.4 кредитного договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,99 %. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково. Визнати недійсним пункт 4 кредитного договору, укладеного між Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,99 %.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідачка, якій повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, яка подається безпосередньо до Новобузького районного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду. Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи через Новобузький районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк», юридична адреса: 04070, місто Київ, вулиця Андріївська, 4; .

Повне судове рішення складено 20.09.2021 року.

Суддя І.І.Ціпивко