Справа № 219/6870/21
Провадження № 2/219/2605/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 вересня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Захарчук М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи з тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.1996 року, в якій, у тому числі зареєстрований ОСОБА_2 , який не є родичем позивача та у вищевказаній квартирі з січня 2018 року не проживає, що порушує права позивача, як власника та змушує нести додаткові витрати на житлово-комунальні послуги.

В судове засідання позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу від 10.04.1996 року, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-15), в якій зареєстрований, у тому числі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22), який за вказаною адресою не проживає з січня 2018 р., що підтверджується актом ВРЖП м. Часів-Яр (а.с.16).

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, а його реєстрація в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому, він втратив право на користування вказаним житлом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. 10, 13, 81, 131, 263-265, 281 ЦПК України суд,

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М.Погрібна